Справа № 352/2522/25 
Провадження № 22-ц/4808/1128/26 
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)  Девляшевського В.А.,
суддів:     Луганської В.М., Мальцевої Є.Є., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Олійник М.Ю., ухвалене 07 квітня 2026 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
встановив :
У листопаді 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Горин В.М., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивував тим, що 11 червня 2024 року об 11 год. 30 хв. на автодорозі Н-10, 112 км+800м Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 , будучи неуважною, при зміні напрямку руху, не впевнилась в безпечності та допустила зіткнення із транспортним засобом марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 липня 2025 року суд визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 38 КУпАП провадження у справі закрив у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Вказував, що згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №141, розмір матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «ВАЗ 211549», державний номер НОМЕР_2 , становить 96 613,36 грн, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягала у переживаннях та стресі, душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням майна. Також позивач зазначав, що був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого побуту, оскільки тимчасово був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом для пересування, у зв`язку з чим оцінює розмір моральної шкоди у 20 000 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду від 07 квітня 2026 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 36613 грн 36 коп, моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, а також понесені судові витрати: на оплату судового збору в розмірі 401,03 грн, на правничу допомогу в розмірі 2781, 24 грн та пов`язаних із залученням спеціаліста в розмірі 2185,41 грн.

Не погодившись із рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
Вважає, що суд не надав належної оцінки тому фату, що на момент ДТП 11.06.2024 позивач не був власником транспортного засобу, а право власності на пошкоджений автомобіль він набув лише 02.10.2025. Більше того довіреність на користування та розпорядження транспортним засобом датована 19.10.2024, тобто також після ДТП. Відтак, на думку скаржниці, безпідставним є висновок суду щодо наявності у позивача права на відшкодування шкоди.
Вказує, що законодавством не передбачено автоматичного переходу права вимоги про відшкодування шкоди разом із подальшим переходом права власності на пошкоджене майно. Жодного доказу переходу до позивача права вимоги матеріали справи не містять. Так, позивач не був власником автомобіля на момент ДТП, довіреність вчинена після ДТП, правомірне володіння на момент пошкодження не доведене, а право вимоги не передавалось.
Крім того, вважає, що суд необгрунтовано встановив розмір матеріальноо збитку, виходячи з різниці між ринковою вартістю автомобліля до ДТП – 96 613 грн, та ціною продажу 02.10.2025 року – 60 000,00 грн. Проте, продаж автомобіля відбувся більш ніж через рік після ДТП. Суд не встановив технічний стан транспортного засобу на момент продажу не дослідив, чи здійснювався ремонт, не встановив, чи відповідала ціна договору ринковій вартості, не призначив експертизу щодо залишкової вартості автомобіля після ДТП. 
В Висновку про оцінку вартості пошкодженого автомобіля зазначено, що він не підлягає відновленню. Разом з тим автомобіль відновлений і відчужений. Відтак, розмір майнової шкоди не підтверджений належними доказами.
Аналогічно позивач не надав медичних документів, доказів звернення до психолога, лікування, погіршення стану здоров`я, втрати працездатності тощо. Відтак, теж не довів розмір моральної шкоди.

Правом на подання відзиву інші учасники не скористались. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановлене судом рішення не відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі. З огляду на викладене, ОСОБА_2 правомірно звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, оскільки на момент ДТП був належним користувачем транспортного засобу, а на час звернення до суду – його власником. Враховуючи, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку ринкова вартість автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент його пошкодження становила 96 613,36 грн, тоді як вартість зазначеного транспортного засобу на момент його продажу 02.10.2025 року складала 60 000 грн, суд дійшов висновку, що розмір майнової шкоди підлягає визначенню як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача 36 613,36 грн.
Суд також врахував, що позивач, як власник автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП змушений був змінити звичний спосіб життя у зв`язку з його ремонтом. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 20 000 гривень є надто завищеним. Оскільки тяжких наслідків для позивача не настало, суд прийшов до висновку, що за вказаних обставин відшкодування моральної шкоди має становити 2 000 грн.
З вказаним висновком колегія не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 липня 2025 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката Горина В.М. задоволено частково. Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП скасовано. Прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 38 КУпАП провадження у справі закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Зі змісту постанови вбачається, що 11 червня 2024 року об 11 год. 30 хв. на автодорозі Н-10, 112 км+800м Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "Volkswagen Touareg" д.н.з. НОМЕР_1 , будучи неуважною, при зміні напрямку руху, не впевнилась в безпечності та допустила зіткнення із транспортним засобом марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.3б та 10.1 ПДР України. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Зі схеми ДТП встановлено, що на час вчинення ДТП власником транспортного засобу марки ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 був ОСОБА_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі довіреності від 19 жовтня 2024 року ОСОБА_2 набув право користування та розпорядження вказаним транспортним засобом. Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 02 жовтня 2025 року ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль марки «ВАЗ 211549», державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу. Вартість транспортного засобу, зазначена в Реєстрі, становить 60 000 грн.
Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Саме на страховика покладається обов`язок щодо виплати страхового відшкодування в межах страхової суми, а обов`язок безпосереднього відшкодування шкоди винуватцем ДТП міг виникнути лише у випадках, передбачених законом, зокрема якщо у страховика був відсутній обов`язок здійснити страхову виплату або якщо розмір завданої шкоди перевищував ліміт його відповідальності.
Як убачається зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, наявної в матеріалах справи, щодо ОСОБА_1 міститься відмітка про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.
Водночас саме по собі зазначення у схемі місця ДТП відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною нормою не може розцінюватися як безумовний доказ відсутності у неї чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із тим суд першої інстанції, обмежившись наведеними відомостями, не перевірив належним чином обставини щодо наявності або відсутності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ОСОБА_1 на момент ДТП, що має істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема для визначення належного суб`єкта відповідальності та обсягу відшкодування шкоди.
Із наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 141, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_4 щодо автомобіля марки «ВАЗ 211549», державний номерний знак НОМЕР_2 , вбачається, що розмір матеріального збитку становить 96 613,36 грн, тобто визначений на рівні ринкової вартості транспортного засобу.
Таким чином, ремонт автомобіля вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано порядок відшкодування шкоди, завданої власнику (володільцю) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, та яка пов`язана з фізичним знищенням транспортного засобу.
Пунктом 30.1 цієї статті зазначеного Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону).
Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Установивши, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
До схожих висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/2064/19. 
Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким, власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
Згідно з матеріалами справи, власник автомобіля не визнав свій автомобіль повністю знищеним. Навпаки, ним було відчужено цей автомобіль позивачу за ціною 60 000,00 грн. Таким чином, реальний розмір завданих збитків залишився документально не підтвердженим, що унеможливлює об`єктивну оцінку заявлених вимог.
Враховуючи, що згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 211549», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент його пошкодження становила 96 613,36 грн, тоді як зазначена у матеріалах справи вартість транспортного засобу у розмірі 60 000 грн визначена сторонами при його відчуженні за договором купівлі-продажу від 02.10.2025, суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру майнової шкоди як різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Водночас зазначена у договорі купівлі-продажу ціна не є результатом експертної оцінки ринкової вартості транспортного засобу після його пошкодження, а відображає виключно погоджену сторонами ціну відчуження майна, що не може бути ототожнена з ринковою вартістю пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП.
За таких обставин визначення розміру шкоди шляхом різниці між експертно встановленою ринковою вартістю до ДТП та договірною ціною продажу є необґрунтованим, оскільки не забезпечує достовірного встановлення вартості транспортного засобу після його пошкодження. 
Крім того, судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 11 червня 2024 року. На час її вчинення власником пошкодженого транспортного засобу був ОСОБА_3 . Натомість ОСОБА_2 набув право власності на цей автомобіль лише у жовтні 2025 року, тобто після настання ДТП та заподіяння автомобілю пошкоджень.
Відчуження пошкодженого автомобіля не є підставою для автоматичного переходу до його набувача права вимоги про відшкодування шкоди, яка була заподіяна первісному власнику. Таким чином, позивач не довів, що саме йому завдано майнової шкоди внаслідок ДТП.
Сама по собі зміна власника майна не має наслідком встановлення факту заподіяння збитків покупцю. До схожих висновків прийшов також Верховний Суд у постанові від 26 березня 2026 року у cправі № 905/546/25
Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від доводів позивача про порушення його прав унаслідок ДТП. Оскільки на час ДТП позивач не був власником пошкодженого автомобіля, не довів заподіяння йому особисто моральної шкоди діями відповідача, підстав для її відшкодування також немає.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тисменицького районного суду від 07 квітня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий         В.А. Девляшевський
Судді:          В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2026 року.