КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/6377/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2026 року місто Київ
справа № 761/20787/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025року, ухвалене під головуванням судді Кондратенко О.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 грудня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3088 розірвати.
В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11 грудня 2019 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки між сторонами погіршилися та стали носити небезпечний характер для неї та її дітей. 
Зазначала, що відповідач регулярно та систематично вчиняв домашнє насильство у вигляді психологічного насильства (приниження, погроз, залякування, обмеженням у спілкуванні з дітьми, можливим притягненням до кримінальної відповідальності). 
Посилалася на те, що для забезпечення власної безпеки вона, була змушена виїхати з дітьми до Сполучених Штатів Америки, а потім до Австрії. Дізнавшись про це, відповідач почав погрожувати кримінальним переслідуванням, ув`язненням та тим, що забере дітей.
Вказувала, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 24 травня 2022 року, а з 07 червня 2022 року вони не підтримують подружніх стосунків.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 грудня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №3088 розірвано.
Після розірвання шлюбу прізвища сторін незмінні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача права на доступ до правосуддя та порушив його право на справедливий суд, оскільки у судовому засіданні 04 листопада 2025 року розглянув справу без участі сторони відповідача, яка попередньо повідомляла суд про неможливість взяти участь у розгляді справи у судовому засіданні 04 листопада 2025 року, у зв`язку із чим просила про відкладення судового розгляду.
Вказувала, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи оскільки у мотивувальній частині не викладена позиція суду щодо голослівних тверджень позивача про здійснюване насилля по відношенню до неї з боку відповідача, які жодними доказами не були підтверджені. 
Зазначала, що у відзиві на позовну заяву відповідач спростував неправдиві твердження позивача про здійснюване відповідачем насилля по відношенню до неї, проте судом першої інстанції доводи відповідача були проігноровані.
Вважає, що справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Києва. 
Посилалася на те, що через неповідомлення позивачем всіх важливих обставин, суд першої інстанції не зміг встановити, що відповідач у справі є громадянином США, що шлюб був укладений у США, у штаті ОСОБА_7 , останнім спільним місцем проживання сторін є США. Внаслідок цього суд першої інстанції не мав змоги дійти висновку, що справа не підсудна судам України та помилково відкрив провадження у справі й розглянув дану справу.
04 березня 2026 року від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції з без змін, посилаючись на її безпідставність.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити
Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2019 року у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було укладено шлюб між ОСОБА_9 (громадянкою України) та ОСОБА_1 (громадянином України), актовий запис №3088 від 11 грудня 2019 року. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_10 .
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилалася на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, вони не ведуть спільного господарства, не проживають разом, а шлюб носить виключно формальний характер.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, оскільки у мотивувальній частині не викладена позиція суду щодо голослівних тверджень позивача про здійснюване насилля по відношенню до неї з боку відповідача, які жодними доказами не були підтверджені колегія суддів відхиляє, оскільки предметом даної справи є розірвання шлюбу, а не встановлення складу кримінального чи адміністративного правопорушення, ключовим є встановлення факту, що подальше спільне життя суперечить інтересам одного з них.
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивача так і на відповідача. 
А відтак, перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує її права та впливає на її інтереси.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив відповідача права на доступ до правосуддя та порушив його право на справедливий суд, оскільки у судовому засіданні 04 листопада 2025 року розглянув справу без участі сторони відповідача, яка попередньо повідомляла суд про неможливість взяти участь у розгляді справи у судовому засіданні 04 листопада 2025 року, у зв`язку із чим просила про відкладення судового розгляду колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд прави призначеної на 04 листопада 2025 року о 11.00 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 03 листопада 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому викладено позицію щодо позову ОСОБА_3 . 
При цьому, посилання представника відповідача на поважність причин її відсутності у судовому засіданні 04 листопада 2025 року о 11.00 год. не впливають на правильність висновків суду про можливість ухвалення 04 листопада 2025 року рішення за відсутності сторін.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції представник відповідача в апеляційній скарзі не навела обгрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справа не підсудна Шевченківському районному суду міста Києва, оскільки відповідач по справі є громадянином США, шлюб був укладений у США, у штаті Флорида, останнім спільним місцем проживання сторін є США колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.
Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:
1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;
2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;
3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;
4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;
5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;
6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;
7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;
8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;
9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;
10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;
11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;
12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1 статті 27 ЦПК України).
Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина 2 статті 28 ЦПК України).
Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_3 є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 16 листопада 2006 року по теперішній час.
11 грудня 2019 року позивач в місті Києві уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , який є громадянином України.
В матеріалах справи відсутні докази, зокрема відповідний Указ Президента України про те, що ОСОБА_1 втратив громадянство України внаслідок набуття громадянства США, отже у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Таким чином, враховуючи, що предметом даного спору є розірвання шлюбу, який був укладений між громадянами України на території України, позивач має зареєстроване місце проживання в Україні, колегія суддів вважає, що вказаний спір відноситься до юрисдикції судів України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на факт укладення між сторонами шлюбу в США 05 червня 2020 року у штаті Флорида, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Згідно нотаріального перекладу свідоцтва про шлюб, 05 червня 2020 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: м. Чікаго, штат Іллінойс, та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: м. Київ, Україна, уклали шлюб місті Маямі, штат Флорида, США.
Відповідно до ч.2 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
За положеннями ч.1 ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу (ч.1 ст.38 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Оскільки сторони вже перебували в шлюбі, який було зареєстровано в Україні 11 грудня 2019 року, укладений між ними повторний шлюб в іншій державі не може вважатись дійсним в Україні.
На питання суду представник позивача зазначив, що шлюб, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 11 грудня 2019 року не визнавався недійсним.
Посилання представника відповідача на те, що при зверненні позивача з даним позовом до суду, останньою до позову не було додано копію паспорту та ідентифікаційного коду відповідача, а відтак суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без руху колегія суддів відхиляє, оскільки не долучення до матеріалів позовної заяви копії паспорту та ідентифікаційного коду відповідача не є підставою відповідно до статті 175 ЦПК України для залишення позову без руху.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий:

Судді: