ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7287/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі також - відповідач, військова частина), у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 109 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, з якої наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.10.2024 №253мтд його з 14.10.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення. При звільненні позивачу нараховано грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 53 календарних днів та за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 56 календарних днів, а всього за 109 днів. Стверджує, що під час проходження військової служби йому щомісячно виплачувалася додаткова винагорода (винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду)), передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, однак при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток відповідач цю винагороду не врахував. Вважаючи, що така винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення і входить до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані відпустки, та посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою від 20.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 27.04.2026 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.
18.05.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 41678), у якому проти задоволення позову заперечено повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач проходив строкову військову службу, грошове забезпечення якої має істотні відмінності у нарахуванні та виплаті. Представник відповідача зазначає, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України встановлено не Порядком №260, а Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 (далі - Інструкція №200). Згідно з п. 10 розділу XXXI Інструкції №200 грошова компенсація за невикористані відпустки обчислюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець на день звільнення, до складу якого, на думку відповідача, винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000 грн. не входить, оскільки п. 17 Особливостей, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729, така винагорода віднесена до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. З огляду на це відповідач вважає, що правові висновки Верховного Суду у справі №240/32125/23 (ухвалені щодо застосування Порядку №260 у Збройних Силах України) до спірних правовідносин не застосовні, а позовні вимоги є безпідставними.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.10.2024 №253мтд позивача з 14.10.2024 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням зі строкової військової служби за призовом у запас відповідно до Указу Президента України від 07.03.2024 №149/2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової строкової служби».
Зазначеним наказом командир військової частини на день звільнення позивача визначив до виплати грошову компенсацію за 53 (п`ятдесят три) невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023, 2024 роки та за 56 (п`ятдесят шість) невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021, 2022, 2023, 2024 роки, а всього за 109 днів.
Як слідує з розрахунку належних видів грошового забезпечення при звільненні з військової служби №1438 від 30.04.2026, на день звільнення (14.10.2024) грошову компенсацію позивачу обчислено лише з посадового окладу у розмірі 420,00 грн., а саме: за 53 дні щорічної основної відпустки - у розмірі 742,00 грн. (420,00 / 30 Ч 53), за 56 днів додаткової відпустки учасника бойових дій - у розмірі 784,00 грн. (420,00 / 30 Ч 56). 
Винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000,00 грн. при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпусток відповідачем не враховувалась.
Водночас, як слідує з довідки фінансового відділення військової частини НОМЕР_1 №2/13-182-вн-2026 від 20.01.2026 про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 31.10.2024, винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду), передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, фактично нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісячно, зокрема щомісяця у розмірі 6000,00 грн. протягом 2024 року (січень - вересень 2024 року), а в місяці звільнення (жовтень 2024 року) - у розмірі 8709,68 грн. Зазначені обставини підтверджуються також витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2024 №1734, яким оголошено кількість діб для виплати цієї винагороди позивачу за період з 01 по 14 жовтня 2024 року.
Вважаючи, що при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпусток відповідач протиправно не врахував суми зазначеної винагороди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 21 цього Закону військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями, передбаченими Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цим Законом, іншими актами законодавства.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення із служби військовослужбовцям, які проходять строкову військову службу та підлягають звільненню із служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, у разі невикористання ними відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 (далі - Інструкція №200), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за №405/31857.
Відповідно до п. 2 розділу I Інструкції №200 грошове забезпечення включає: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія.
Згідно з п. 10 розділу XXXI Інструкції №200 грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства України на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, ключовим для вирішення спору є питання про те, чи входить винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду), передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, до складу місячного грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпусток.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) на період дії воєнного стану установлено різні види виплат військовослужбовцям, у тому числі винагороду за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду) у розмірі 6000 гривень для військовослужбовців строкової військової служби пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
Доводи відповідача про те, що ця винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення з посиланням на п. 17 Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 (далі - Особливості), суд оцінює критично з огляду на таке.
Питання правової природи додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, для цілей обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпусток було предметом розгляду Верховного Суду. У постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 Верховний Суд, вирішуючи питання про те, чи враховується передбачена Постановою №168 додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сформулював правовий висновок про те, що така винагорода, яка має постійний характер, виплачується військовослужбовцю щомісячно і з суми якої сплачується єдиний соціальний внесок, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому входить до складу грошового забезпечення (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані дні оплачуваних відпусток.
Наведений правовий висновок Верховний Суд послідовно підтримав і розвинув у подальшій судовій практиці, зокрема у постановах від 14.01.2025 у справі №240/31245/23, від 20.12.2024 у справі №240/21650/23, від 19.12.2024 у справі №580/3483/24 та від 30.10.2025 у справі №240/33499/23. У зазначених постановах Верховний Суд виходив із того, що визначальним для вирішення питання про врахування додаткової винагороди при обчисленні грошової компенсації за невикористані відпустки є саме фактичний характер відповідної виплати - її щомісячність, постійність та фактична виплата військовослужбовцю у період проходження служби (у тому числі перед звільненням), а не лише її формальне найменування чи нормативна кваліфікація у відомчих актах.
Суд не залишає поза увагою доводи відповідача про відмінність правового регулювання обчислення грошової компенсації за невикористані відпустки у Збройних Силах України (п. 6 розділу XXXI Порядку №260) та у Національній гвардії України (пункт 10 розділу XXXI Інструкції №200), оскільки перший перелічує конкретні складові грошового забезпечення, тоді як другий оперує розрахунковою категорією «місячне грошове забезпечення». Разом з тим, на переконання суду, ця відмінність не призводить до висновку, протилежного сформованому Верховним Судом, з огляду на таке.
За змістом п. 2 розділу I Інструкції №200, як і за змістом ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII, винагороди, які мають постійний характер, належать саме до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, тобто є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця. 
Відтак, якщо встановлено, що конкретна винагорода фактично має постійний (щомісячний) характер та виплачувалася військовослужбовцю на регулярній основі, така винагорода за змістом наведених норм входить до складу місячного грошового забезпечення, з якого згідно з п. 10 розділу XXXI Інструкції №200 обчислюється грошова компенсація за невикористані дні відпусток.
Кваліфікація відповідної винагороди як одноразового виду грошового забезпечення у п. 17 Особливостей не може мати вирішального значення та підмінювати фактичний характер цієї виплати, який підлягає встановленню на підставі первинних фінансових документів. Правова природа виплати визначається не лише її найменуванням у підзаконному нормативно-правовому акті, а й її дійсними ознаками - періодичністю, постійністю та фактичним порядком нарахування і виплати. Інше тлумачення дозволяло б шляхом відомчого нормотворчого визначення довільно виключати фактично щомісячні та постійні виплати зі складу місячного грошового забезпечення, що суперечило б змісту ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII та меті державних гарантій соціального захисту військовослужбовців.
Застосовуючи наведене до встановлених обставин цієї справи, суд зазначає, що згідно з довідкою фінансового відділення військової частини НОМЕР_1 №2/13-182-вн-2026 від 20.01.2026 винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду), передбачена Постановою №168, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісячно протягом усього періоду проходження ним служби у 2024 році, а також була фактично нарахована та виплачена за день звільнення (за жовтень 2024 року - у розмірі 8709,68 грн., що відображено у розрахунку №1438 від 30.04.2026). Отже, зазначена винагорода за своїм фактичним характером є щомісячною, мала постійний характер та виплачувалась позивачу на регулярній основі, у тому числі безпосередньо перед звільненням.
За таких обставин суд дійшов висновку, що винагорода за особливості проходження служби під час воєнного стану (особливого періоду), передбачена Постановою №168, входить до складу місячного грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого відповідно до п. 10 розділу XXXI Інструкції №200 мала обчислюватися грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Натомість відповідач при обчисленні грошової компенсації за 109 невикористаних днів відпусток зазначену винагороду не врахував, обчисливши компенсацію лише виходячи з посадового окладу у розмірі 420,00 грн., що не відповідає вимогам пункту 10 розділу XXXI Інструкції №200 та наведеним правовим висновкам Верховного Суду. Таке невключення додаткової винагороди до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпусток свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.
Суд зазначає, що повноваження військової частини щодо обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпусток виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого входять фактично виплачені щомісячні додаткові види грошового забезпечення, не є дискреційними, оскільки за наявності визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний обчислити та виплатити таку компенсацію у належному розмірі. За таких умов належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток з урахуванням сум зазначеної винагороди та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.
Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 109 днів, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 30.06.2026.

Суддя Потабенко В.А.