ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 683/2360/25
№ 2/183/2799/26
13 травня 2026 року       м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадженняу у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 .
У подальшому позивачем подано позовну заяву у новій редакції, а також клопотання від 24.02.2026, відповідно до яких позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання, аліменти на час його навчання у розмірі 1/4 частини грошового утримання починаючи з дня подання позову і на період його навчання до 30 червня 2028 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є його рідним батьком, який зник 20.12.2023 під час виконання бойового завдання. З його грошового утримання сплачувалися аліменти на утримання позивача у період з 24.04.2024 по 28.02.2025. На теперішній час позивач навчається в Хмельницькому національному університеті, строк навчання до 30 червня 2028 року. Матір позивача ОСОБА_3 несе усі витрати, пов`язані з навчанням - поїздки до місця навчання, харчування, поповнення рахунку на телефоні, придбання одягу та взуття. Крім того, матір позивача несе витрати на лікування позивача. Позивач звертався до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату 1/4 частини грошового утримання, проте отримав відмову. Посилаючись на потребу в утриманні на період навчання, просить задовольнити його позов на підставі ст.ст.199,200 СК України.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06.08.2025 справу передано до Самарівського міськрайнного суду Дніпропетровської області за підсудністю.
Ухвалою судді від 08.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив. 
Ухвалою суду від 19.11.2025 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача - Військову частину НОМЕР_1 на належного - ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 31.03.2026 залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4 .
Третя особа ОСОБА_4 подала клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 13.05.2026.
Крім того, третя особа ОСОБА_4 подала письмові пояснення у яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач не надав доказів того, що не отримує заробітної плати. На підставі поданих позивачем доказів неможливо встановити його майновий стан. Зазначає, що відповідач має перед позивачем борг зі сплати аліментів, які стягувалися до досягнення повноліття у сумі 149169,70 грн. З грошового утримання аліментів ОСОБА_2 було перераховано аліменти на дитину ОСОБА_1 у сумі 333375,39 грн. Позивач не погоджував і не обговорював з відповідачем питання щодо навчання у навчальному закладі, тому з відповідачем не оговорювалася можливість здійснення оплати потреб дитини у зв`язку з отриманням освіти. У відповідача ОСОБА_2 є також донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Якимчук Н.П. просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Третя особа ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі.
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , що вбачається із Свідоцтва про народження (а.с.13), а матір`ю позивача зазначена ОСОБА_6 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 
Шлюб між батьками позивача розірвано 22.04.2009, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.19).
Третя особа ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.120).
На даний час позивач досяг повноліття і з 01.09.2024 навчається у Хмельницькому національному університеті для здобуття освіти за рівнем «бакалавр», форма здобуття освіти - денна; дата завершення здобуття освіти - 30.06.2028, що підтверджується відомостями з Єдиної державної електронної бази з питань освіти (а.с.12). Також факт навчання та його термін підтверджується довідкою №350 від 04.08.2025, виданою Хмельницьким національним університетом (а.с.11).
Позивачу, як студенту денної форми навчання призначено стипендію у сумі 1180 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.14).
Згідно з довідкою від 04.08.2025 ОСОБА_1 проживає з за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_8 (а.с.23).
Як убачається з витягу №20240612-539 від 12.06.2024, ОСОБА_2 з 12.02.2024 є особою, яка зникла безвісти за особливих обставин.
Позивач звертався до ВЧ НОМЕР_1 із заявою у якій повідомив про навчання та просив виплачувати з грошового утримання зниклого безвісти ОСОБА_2 1/4 частину доходів на період навчання до 30 червня 2028 року (а.с.17).
Листом №12243 від 16.07.2025 командир ВЧ НОМЕР_1 повідомив про неможливість таких виплат з посиланням на наявність у ОСОБА_2 дружини та неповнолітньої дитини (а.с.18).
Матеріали справи свідчать, що позивач має медичний діагноз.
У зв`язку з навчанням, як вказує позивач, він потребує матеріальної допомоги на проживання, проїзд, харчування, ліки, а за відповідачем, як військовослужбовцем, який вважається безвісті зниклим, зберігається виплата грошового забезпечення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).
Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (Постанова Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 провадження № 61-16005св20).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 
зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не бере участі в утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Як встановлено вище, батько позивача з 14.02.2024 набув статусу особи, яка зникла безвісти за особливих обставин. 
Частина 1 ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. 
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
У відповідності до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти №884, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 30 листопада 2016 року (далі-Порядок №884).
Відповідно до п.2 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Згідно з п.5 Порядку №884 виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.
Станом на день розгляду справи відомості наявність рішенням суду, яке набрало чинності, про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім чи наявність актового запису про його смерть в матеріалах справи відсутні.
Отже, при вирішенні спору, суд враховує наступні обставини, а саме, те, що позивач є повнолітньою, навчається, потребує матеріальної допомоги, і те, що за відповідачем, як військовослужбовцем, який зник безвісті, зберігається виплата грошового забезпечення.
Слід зазначити, що предмет спірних правовідносин направлений у першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків.
Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Відповідно до ст.200 СК України Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Зокрема, згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір стипендії, яку отримує позивач є меншим за законодавчо встановлений прожитковий мінімум та є очевидно недостатнім для забезпечення його потреб у харчуванні, одязі, побутових витрат та витрат, пов`язаних з навчальним процесом.
Разом з тим, суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 також є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.123). 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20.05.2021 у справі №683/3225/20 зменшено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_10 з 1/4 частини заробітку до 1/5 частини заробітку.
Суд враховує, що позивач навчається за державним замовленням, отримує стипендію, має змогу отримувати допомогу від матері. Зазначену в позові суму витрат на своє утримання в розмірі 1/4 частини заробітку суд вважає необґрунтованою.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів у зв`язку із навчанням в розмірі 1/6 частки доходів відповідача.
На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним і достатнім для матеріального утримання повнолітнього сина батьком.
Доводи третьої особи ОСОБА_4 щодо відрахувань на погашення заборгованості зі сплати аліментів суд відхиляє. Зазначена заборгованість утворилася щодо аліментів за період неповноліття позивача та свідчить про неналежне виконання аліментного обов`язку у період неповноліття дитини, що не може бути підставою для зменшення аліментів, які стягуються на час навчання. Більш того, стягувачем у виконавчому провадженні, за яким існує заборгованість, є не позивач, а його матір ОСОБА_3 , яка самостійно несе витрати, пов`язані з навчанням спільного з відповідачем сина.
У ст.201 СК України встановлено, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного та враховуючи, що позивач потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період його навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 05 серпня 2025 року і до закінчення навчання - 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.
Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки грошового забезпечення (доходу), щомісячно, починаючи з 05 серпня 2025 року і до закінчення навчання в Хмельницькому національному університеті, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 віку двадцяти трьох років.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;
третя особа: військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 (точна адреса не зазначається у зв`язку з запровадженням воєнного стану);
третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_3 . 
Повне судове рішення складено і підписано 13 травня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.