Справа № 646/12355/25 
№ провадження 1-кп/646/667/2026 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року         м. Харків 
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 1202522114001012 від 09.10.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Богодухівського району Харківської області, громадянина України, розведеного, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 08.10.2025 р. приблизно о 17:00, перебував у кафе «Лакомка» за адресою: місто Харків. Вул. Південнопроектна, 16, в якому перебували й інші відвідувачі, в тому числі ОСОБА_5 .
У вказаний час між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час розвитку вказаного конфлікту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 невизначеного ступеню тяжкості.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх можливі наслідки, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 невизначеного ступеня тяжкості, підійшов до останнього та наніс один удар рукою в ділянку голови, після чого продовжуючи словесний конфлікт ще наніс два удари руками в область голови потерпілого.
Далі під час словесного конфлікту ОСОБА_4 вийшов разом із ОСОБА_5 із приміщення кафе на вулицю, де продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості, наніс по голові та обличчю потерпілого численні удари обома руками.
Своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритої щелепно-лицьової травми у вигляді перелому лівого вилично-орбітального комплексу (нижньої стінки лівої орбіти), з наявністю розлитого синця у лівій навколоочній ділянці, з розповсюдженням на ліву виличну ділянку ( з субкон`юктивальним крововиливом у ділянці лівого ока), що супроводжувалась розвитком лівобічного гемосинусу (наявність крові у пазусі), гемофтальму (крововилив у склоподібне тіло ока); Закрита щелепно-лицьова травма не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою у сукупності відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості (згідно п.п. 2.2.1. «а», «б», «в», 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995), відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що скоїв його при вищезазначених обставинах, він не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. 
Обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. 
Цю позицію також висловив прокурор.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив призначити покарання обвинуваченому відповідно до закону на розсуд суду.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також, що він не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу ОСОБА_4 , а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних процесуальних витрат та речових доказів.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною. Дії обвинуваченого кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розведений, офіційно не працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним нетяжким злочином; його стадію; кількість епізодів злочинної діяльності один; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винного; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. 
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16)
При цьому обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_4 прокурором не доведено. 
Тому, з урахуванням вище наведеного, а також правових висновків,викладених в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 р.по справі № 298/95/16 та від 16.08.2018р.по справі №183/163/14, суд дійшов висновку, що виправлення  ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим його можливо звільнити від відбування передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні. Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4  періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Крім того, на підставі ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 виконати пробаційні заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».
Речові докази: DVD-R диск «ALERUS» 4.7 GB з відеозаписом з камер відеоспостереження, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду – направити його копію.

Головуючий: ОСОБА_1