Справа № 484/4159/25
Провадження № 2/484/64/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Маржиної Т.В., 
за участю секретаря судового засідання Чумак А.О.,
позивача ОСОБА_1 , її представника – адвоката Сопової В.С.,
відповідача ОСОБА_2 , 
відповідача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , 
представника відповідача Міністерства оборони України – Тищенко М.С., 
у відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сопової В.С. звернулася до суду з наданим позовом до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства.
Позов мотивований тим, що в грудні 2015 року позивачка почала зустрічатись та підтримувати близькі стосунки з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився другий син - ОСОБА_7 . Проте офіційно шлюб між ними не був зареєстрований, тому реєстрація народження дітей була проведена згідно ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дітей записали за її вказівкою. Фактично вони проживали разом однією сім`єю ще з 2017 року, а з 01.06.2019 року почали проживати по АДРЕСА_1 . 16.01.2024 року ОСОБА_8 був призваний у Збройні сили України по мобілізації. Вона їздила 02.05.2025 року до нього в м. Краматорськ, де була до 05.05.2025 року, а вже 10.05.2025 року отримала сповіщенням сім`ї про те, що її чоловік під час наступальних дій ворога та удару ворожого ОСОБА_9 дрона при виконанні завдань по недопущенню просування противника поблизу н.п. Торецьк Донецької області, відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконував військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув. За життя ОСОБА_5 визнавав своє батьківство відносно їх спільних дітей, вони були щасливою сім`єю. У соціальній мережі Facebook на фото профілю ОСОБА_8 було їхнє спільне з ним фото зроблене 02.05.2025 року біля легендарної стели Донецької області. ОСОБА_8 їй зробив пропозицію вийти за нього заміж через портал Дія, вона цю пропозицію прийняла. Також вони носили з ОСОБА_8 обручки, вважаючи себе чоловіком та жінкою, шлюб зареєструвати не встигли через смерть чоловіка. За його життя вони мали спільний бюджет, разом проводили час та відпочивали. За час їхніх відносин ніхто з них в шлюбі з іншими особами не перебував, ОСОБА_5 до цього перебував в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 20.10.2017 року було розірвано. Спадкова справа після смерті  ОСОБА_5 не заводилася. Батько ОСОБА_5 помер, його мати ОСОБА_10 та син від попереднього шлюбу ОСОБА_4 також мають право на отримання зазначеної грошової допомоги. Факт батьківства ОСОБА_5 по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджується висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 09.06.2025 року № 48249, виконаним медико-генетичним центром «Мама Папа» на її замовлення. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства необхідно позивачці задля отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) члена сім`ї – військовослужбовця. За таких обставин просила позов задовольнити та встановити вказані вище факти.
Ухвалою судді від 05.08.2025 року зазначений позов було залишено без руху; надано позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позову.
25.08.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.07.2025 року; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 ; за клопотанням представника позивача зобов`язано АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надати суду виписку по банківському рахунку, який було відкрито на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період часу з 01.01.2024 по 09.05.2025 в частині переказів особистих коштів та поповнення карток: 4149499391499140. 5168757404042857 ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 . Крім того, зобов`язано Первомайський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також копії актових записів про реєстрацію/розірвання шлюбів зазначених осіб.
09.09.2025 року від Першої первомайської ДНК Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла відповідь на запит зі Спадкового реєстру, згідно якої спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася /т.1 а.с.122-123/.
Крім того, 09.09.2025 року від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшли витребувані докази, відповідно до яких у Банку відсутній клієнт на ім`я ОСОБА_5 /т.1 а.с.124/.
15.09.2025 року, 16.09.2025 року та 19.09.2025 року від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази, згідно яких за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не обліковується актовий запис про шлюб та розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 /а.с.135/. Надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_5 №00053673893, виданий 17.09.2025 року Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 17.10.2014 року зареєстрували шлюб, прізвище нареченої змінено на ОСОБА_14 . Разом з тим рішенням суду від 20.10.2017 року, яке набрало законної сили 31.10.2017 року, у справі № 755/9905/17 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано / т.1 а.с.137-139, 112/.
02.10.2025 року від представника відповідача Міністерства оборони України – Тищенко М.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що відповідач позов не визнає, просила відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Позивач та загиблий ОСОБА_5 з моменту народження дітей та до моменту загибелі ОСОБА_5 не звертались до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану чи до суду з метою визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Враховуючи ці обставини, можна дійти висновку, що поведінка Позивача свідчить про небажання визнання батьківства загиблого ОСОБА_5 відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до моменту загибелі ОСОБА_5 . З доданих до позовної заяви документів вбачається, що загиблий ОСОБА_5 , з моменту народження дітей не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його намір подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства щодо останніх. Те ж саме стосується факту проживання Позивача, враховуючи той факт, що протягом 8 (восьми) років, починаючи з 2017 по 2025 рік Позивач і загиблий ОСОБА_5 не звертались до місцевого органу ДРАЦС з метою офіційно зареєструвати свої можливі відносини, можна дійти висновку, що в законний спосіб не була визнана воля ОСОБА_5 у бажанні визнання своєю дружиною Позивача до моменту загибелі, що свідчить про його ставлення до цього факту. Вважає, що позивач не додала жодних документів, в яких підтверджується інформація, що вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 . Можливе проживання за однією адресою ніяким чином не підтверджує того факту, що між позивачем та загиблим ОСОБА_5 склалися усталені відносини, які були притаманні подружжю, самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Зазначила, що до Міністерства оборони України позивачкою не заявлено жодних позовних вимог, тому Міністерство оборони України не є належним відповідачем у цій справі, адже не може відповідати за позовом через відсутність заявлених позовних вимог. Вважає, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що між собою узгоджуються та доповнюють один одного, які дають змогу вважати доведеним факт проживання Позивача із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_5 та батьківства загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Ухвалою суду від 14.10.2025 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_15 зобов`язано АТ «А-БАНК» надати суду виписку по банківському рахунку (номер картки НОМЕР_3 ), який було відкрито на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період часу з 01.01.2024 року по 09.05.2025 року в частині переказів особистих коштів та поповнення карток: 4149499391499140, 5168757404042857 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
14.10.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, додала свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно якого його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 / т.1 а.с.171/.
14.10.2025 року та 15.10.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заяви, в яких вона зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, з наслідками визнання позову ознайомлена та підтверджує обставини щодо спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачки та її сина ОСОБА_5 протягом близько 7-ми років до дня його загибелі, а також те, що малолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є рідними дітьми ОСОБА_5 , тобто її онуками, що їй відомо особисто, не заперечує щодо свого допиту в судовому засіданні в якості свідка, просила провести розгляд справи в її відсутність / т.1 а.с.172-176, 181-186/.
Ухвалою суду від 23.10.2025 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_15 зобов`язано Путивльський районний суд Сумської області надати суду копії ухвалених судових рішень за наслідками розгляду справ: №№ 584/1301/23, 584/1625/23, 584/453/23, 584/565/23, 752/76/18, 584/517/23, 584/1867/23, 584/566/23, 584/929/22, 584/452/23, 584/49/24; зобов`язано Конотопський районний сектор № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області надати суду відомості щодо часу перебування ОСОБА_5 під пробаційним наглядом, та за якою адресою місця проживання він обліковувався та чи змінювалась його адреса проживання з початку пробаційного нагляду та до його завершення, а також які відомості та контакті дані його близьких родичів були зазначені ним при постановці (взятті) на такий нагляд.
27.10.2025 року від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшли витребувані докази, згідно яких у зазначеному банку на ім`я ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_1 ) емітована картка № НОМЕР_3 по якій наявний рух коштів з 01.01.2024 року по 09.05.2025 року, зокрема й на рахунки позивачки / т.1 а.с.206а-208/.
05.11.2025 року від Конотопського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області надійшли витребувані докази з приводу наступної інформації. Наявні відомості стосовно перебування на обліку уповноважених органів з питань пробаці відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: 1) 03.05.2018 року ОСОБА_5 засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. За даним вироком ОСОБА_5 поставлено на облік Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 11.07.2018. 20.07.2018 ОСОБА_5 надав до Голосіївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області інформацію шляхом заповнення анкети, що його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , а фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 . У цій же анкеті зазначено дружину — ОСОБА_3 , 1990 р.н. та Сина ОСОБА_4 , 2015 р.н. Місце проживання дружини та сина: АДРЕСА_3 . 03.08.2018 засуджений повідомив, що з 31.07.2018 змінює місце проживання, та буде мешкати в АДРЕСА_4 . В зв`язку зі зміною регіону проживання ОСОБА_5 16.10.2018 року було поставлено на облік Путивльського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області. 23.10.2018 ОСОБА_5 надав до Путивльського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області інформацію шляхом заповнення анкети, що його зареєстроване місце проживання це АДРЕСА_2 , а фактичне АДРЕСА_5 . У цій же анкеті, у переліку близьких родичів зазначено: ОСОБА_4 , 2015 р.н.; ОСОБА_11 , 2012 р.н.; ОСОБА_1 , 1992 р.н. (ступінь спорідненості не вказано). Протягом перебування на обліку ОСОБА_5 змінював місце проживання про що письмово повідомляв: - 12.12.2018 повідомив про місце проживання: АДРЕСА_6 , де проживатиме з ОСОБА_1 «громадянським шлюбом»; п/б; - 06.06.2019 повідомив про місце проживання: АДРЕСА_7 - 10.07.2019 повідомив про місце проживання: АДРЕСА_8 , де проживатиме з дружиною ОСОБА_1 1994 р.н. та неповнолітнім сином ОСОБА_17 2018 р.н.; - 01.08.2019 повідомив про місце проживання: АДРЕСА_9 , де проживатиме з дружиною ОСОБА_1 1994 р.н. та неповнолітнім сином ОСОБА_17 2018 р.н. ОСОБА_5 знятий з обліку Путивльського районного сектору за ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 23.06.2021 у зв`язку із закінченням іспитового строку. 2) 24.10.2023 року ОСОБА_5 був засуджений Путивльським районним судом Сумської області за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. За даним вироком ОСОБА_5 27.11.2023 поставлено на облік Конотопського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області. У вироку була зазначена адреса місця проживання: АДРЕСА_1 . 03.01.2024 ОСОБА_5 у Конотопському районному секторі №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області підписав анкету із зазначенням факту проживання за наступною адресою: АДРЕСА_1 . В анкеті зазначено співмешканку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . 03.09.2024 року ОСОБА_5 знятий з обліку Конотопського районного сектору №1 за ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 23.08.2024, якою покарання у виді 2 років обмеження волі замінено на службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням 10% із грошового забезпечення в дохід держави / т.1 а.с.213-222/.
Ухвалою суду від 12.11.2025 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_15 зобов`язано Управління (Центру) надання адміністративних послуг (Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду відомості стосовно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , та осіб, з якими він був зареєстрований за останньою відомою адресою місця його реєстрації: АДРЕСА_2 , з датою декларування/реєстрації та зняття (скасування) за наявності.
 14.11.2025 року від Путивльського районного суду Сумської області надійшли витребувані докази з приводу притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.7 ст. 121, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.7 ст. 121, ч.5 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст. 130 КУпАП, ч.2 ст. 130 КУпАП, ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП з період з 13.01.2023 року по 29.03.2024 року /т.2 а.с.1-16/.
28.11.2025 року від Управління (Центру) надання адміністративних послуг (Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь на вимоги ухвали суду.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року зобов`язано Центр надання адміністративних послуг Дарницької РДА в м. Києві надати суду відомості стосовно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 , та осіб, з якими він був зареєстрований за останньою відомою адресою місця його реєстрації: АДРЕСА_2 , з датою декларування/реєстрації та зняття (скасування) за наявності.
05.12.2025 року від Центру надання адміністративних послуг Дарницької РДА в м. Києві надійшли витребувані докази, згідно яких відповідно з відомостями, які містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 15.09.2017 року по 28.08.2018 року /т.2 а.с.24/.
16.12.2025 року представник позивача ОСОБА_15 надала суду клопотання про долучення доказів, а саме фотокарток /а.с.40-43/.
Ухвалою суду від 17.12.2025 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті; зобов`язано позивача забезпечити явку свідків  ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в судове засідання.
В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_15 позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених по суті спору. Позивачка в судовому засіданні, зазначила, що вони із ОСОБА_8 почали зустрічатися й влітку стали жити разом у Києві в зйомній квартирі. Потім зняли квартиру в м. Києві у Новоселках, Голосіївський р-н. Там ще рік прожили. Вона завагітніла і вони вирішили переїхати до ОСОБА_20 , де їй допомагали батьки і було простіше народжувати. Проживали вони разом протягом 6-ти років за останньою адресою. Дітей ОСОБА_8 дуже любив. Вона познайомилась із батьками ОСОБА_8 в 2016 році. Спочатку вони думали, що вона розбила шлюб ОСОБА_8 із ОСОБА_21 , але потім відносини покращились. Вони часто спілкувалися та приїздили на вихідні. Але нещодавно, орієнтовно тиждень до судового засідання відносини різко погіршились. Пояснила, що коли народився син, у них з ОСОБА_8 виник спір щодо ім`я дитини і короткий час він проживав у м. Києві, а потім вони помирилися. ОСОБА_8 не написав заяву про визнання батьківства, оскільки хотів змінити своє прізвище на прізвище вітчима і після цього визнати батьківство на обох дітей. Вона отримала сповіщення про загибель чоловіка як дружина. Сповіщення привезли працівники військової частини, вона була вказана контактною особою на різні випадки. 
Відповідач ОСОБА_2 зазначила, що дітей позивачки та її сина ОСОБА_5 вона сприймає як онуків, це дійсно його сини, але статус позивачки як дружини її сина не підтверджує. Останній раз перед війною їй телефонувала позивачка і просила забрати її сина додому. Вони з ним не жили щасливо ці 7 років. Ці відносини розпочалися до народження старшого онука, спілкувалися та жили вони до останнього, але на війну до ОСОБА_22 їздила один раз, була з ним за 4 дні до його смерті. Відносини почалися в 2016 року і тривали до моменту його загибелі. Син представив при знайомстві ОСОБА_23 , як просто знайому. Тоді він був у шлюбі й у нього була маленька дитина (6 місяців). Вона була проти цих відносин. Потім дізналась, що ОСОБА_24 вагітна. Про бажання виховувати дітей їй син не повідомляв, це було рішення їх з ОСОБА_25 . Проживали вони разом з 2017 року, а у м. ОСОБА_20 поїхали до батьків ОСОБА_26 , щоб дешевше було жити, так як він не міг забезпечити родину і за це його виганяли з квартири. Вони жили вдвох у Києві протягом 8-ми місяців, поки була вагітна позивачка, але жили з перервами. До війни протягом 6-7-ми місяців ОСОБА_8 жив з іншою жінкою, і так само позивачка - з іншим чоловіком. Вона дізналась про пропозицію одруження від ОСОБА_26 , до цього син їй про це не говорив. ОСОБА_27 та ОСОБА_28 не записала на батька, через це ОСОБА_8 був ображений на неї, але вона це зробила для того, щоб бути матір`ю одиначкою з метою отримання додаткових коштів. Життя в них було нестабільним, вони то жили, то розходились, потім жили разом і знову розходились. На постійне місце проживання син не повертався до неї, а жив у іншої жінки, потім жив на вокзалі. Було й таке, що знаходили ОСОБА_8 в ОСОБА_20 в кущах у напівживому стані. Також шукали ОСОБА_8 в Києві. Вони з ОСОБА_25 проживали разом і працювали разом, і син, і невістка. Було 3 машини, їм подарували холодильник та пральну машину. Разом проживаючи, вони кошти не вклали і не придбали нічого. Їй невідомо про те, чи був у них сімейний бюджет. Більшість часу грошима їм допомагали батьки, як ОСОБА_26 , так і вони. Їй невідомо хто платив орендну плату за проживання в квартирі, але особисто ними придбаних меблів не було, весь добробут вже був облаштований у зйомній квартирі. Вона з сином спілкувалися постійно, через день чи через два, телефоном або по відео, а якщо й не сину вона телефонувала, то ОСОБА_26 , однак вона не вмішувалась в їх відносини. Крім того, вказала, що знає особисто ОСОБА_18 , яка є хрещеною матір`ю її онука.
Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що зі всього почутого вона не визнає статусу позивачки як дружини. Це офіційний статус й визнавати його виникло бажання у позивачки після загибелі ОСОБА_8 . Тож не зрозуміло чому цього бажання не виникло до моменту загибелі ОСОБА_8 , але вона визнає, що діти дійсно ОСОБА_8 . Вона спілкувалась із ОСОБА_8 після розірвання шлюбу й навіть за часу проживання з ОСОБА_25 в ОСОБА_20 . Потім ОСОБА_8 розповідав, що дитина не була зареєстрована на нього і це його ображало. Глибше вони не спілкувалися з приводу зазначеної теми, але про те, що діти дійсно його, він говорив. Жити разом із позивачкою вони стали в 2017 році, проживали з батьками та ОСОБА_25 , їй точно невідомо де саме вони жили. Відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_25 почалися в 2015 році й тоді мали характер звичайних зустрічей. Останній раз вона спілкувалась з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_10 , а вже за останній час ОСОБА_8 звав її в гості за місцем несення служби, але запрошення це вона відхилила. Також вказала, що наразі з позивачкою спір щодо грошових виплат відсутній. Вона заперечує її статус дружини та факт проживання з ОСОБА_8 .
Представник відповідача Міністерства оборони України Тищенко М.С. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що знайома 19 років з позивачкою. Вона є її подругою та кумою. Із ОСОБА_2 також знайома, так як це мати її кума ОСОБА_29 . Із ОСОБА_3 знайома, бачила її один раз на похованні ОСОБА_8 , знає, що це перша дружина ОСОБА_8 . Неприязних стосунків із учасниками справи вона не має. Зазначила, що ОСОБА_24 їй розповідала про ОСОБА_8 . Він був постачальником товарів у магазин, потім вони поїхали разом на море, згодом з`їхались. ОСОБА_30 завагітніла і вони разом із ОСОБА_8 переїхали до ОСОБА_20 . Пізніше ОСОБА_8 знайшов іншу жінку із двома дітьми, вона теж її знає. Квартиру оплачувати у ОСОБА_26 коштів не було, оскільки вона була в декретній відпустці і кошти не заробляла. З квартири ОСОБА_24 з`їхала влітку після народження сина ОСОБА_31 в 2018 році. Пізніше ОСОБА_8 повернувся до ОСОБА_26 після проживання із іншою жінкою. ОСОБА_24 пробачила його й вони далі жили разом. Борги за оплату квартири мама ОСОБА_26 допомагала погасити, потім і ОСОБА_32 допомагала їм. Коли ОСОБА_8 приїхав з війни на відновлення, вони разом із ОСОБА_25 поїхали у гості до його матері в Київ. Там вони придбали каблучки, зробили фото та надіслали мені. ОСОБА_33 зробив пропозицію через застосунок ДІЯ. Вони носили обручки. Вказала, що бувала в гостях у родини часто, знає, що ОСОБА_8 вважав себе батьком дітей й діти називала ОСОБА_8 татом, також знала про плани ОСОБА_8 щодо весілля. З іншим чоловіком ОСОБА_24 не проживала, а ОСОБА_8 із родини йшов двічі, але ОСОБА_24 не вступала у відносини з іншими чоловіками. Вона плакала за ним, але знала, що ОСОБА_8 повернеться.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що працює кухарем, знає ОСОБА_23 , вона її близька подруга. Також заочно знає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Неприязних стосунків з цими людьми вона не має. Знає ОСОБА_23 ще зі школи, вона познайомилась з ОСОБА_8 на роботі, де була продавцем, а він привозив товари. Згодом ОСОБА_24 повідомила їй про те, що планує із цим чоловіком будувати родину. Вони з`їхались з ОСОБА_8 та жили у Києві. Разом вони жили 6 років, вони дружили сім`ями, ходили разом гуляти. ОСОБА_8 не мав стабільної роботи й жили вони за дитячі кошти. Жили як звичайна родина, колись все було добре, а коли й гірше, бо інколи сварилися. Було таке, що він двічі йшов з сім`ї, але завжди повертався. Однак вона не може сказати, що ОСОБА_8 з ОСОБА_25 погано жили, ходили завжди разом, тримаючись за руки. Коли ОСОБА_8 призвали на війну, то в них виникло бажання розписатися, він зробив їй пропозицію через додаток ДІЯ, вони придбали обручки в Києві, але розписатися не встигли. З нею ОСОБА_8 ділився своїми планами щодо весілля та подальшого життя родини. ОСОБА_24 під час війни підтримувала стосунки з ОСОБА_8 . Також вони часто розмовляли по телефону.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, та в судовому засіданні, а також пояснень свідків, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був військовослужбовцем відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 /т.1 а.с.15/. 16.01.2024 року ОСОБА_8 був призваний у Збройні сили України за мобілізацією. 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Торецьку Донецької області у віці 31 рік, актовий запис № 7818, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 16.05.2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /т.1 а.с.19/.
На ім`я позивачки ОСОБА_1 надійшло сповіщення сім`ї від ІНФОРМАЦІЯ_11 від 10.05.2025 року про те, що її чоловік солдат ОСОБА_5 під час наступальних дій ворога та удару ворожого FPV дрона при виконанні завдань по недопущенню просування противника поблизу н.п. Торецьк Донецької області, відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконував військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув /т.1 а.с.20/.
Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 21.07.1993 року відділом РАЦС Московського району м. Київ /т.1 а.с.16/. 
Батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_34 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 19.06.2009 року /т.1 а.с.107/.
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 22.06.2023 року /т.1 а.с.8/. Разом з нею за однією адресою зареєстровані діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 /т.1 а.с.13, 14/.
З довідки управителя багатоквартирними будинками ФОП ОСОБА_36 від 07.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_5 , паспорт громадянина України: ID-картка № НОМЕР_8 , виданий ДМС України, дата видачі: 09.08.2024, запис у Реєстрі: № 19930626-11114, у квартирі АДРЕСА_10 , у період з 01 червня 2019 року по 09 травня 2025 року. Факт спільного проживання підтверджується актом від 01 липня 2025 року, складеним за участю сусідів: ОСОБА_37 (кв. АДРЕСА_11 ), ОСОБА_38 (кв. АДРЕСА_12 ), ОСОБА_39 (кв. АДРЕСА_13 ) та ОСОБА_40 (кв. АДРЕСА_14 ) /т.1 а.с.18/.
На день смерті ОСОБА_5 зареєстрованого місця проживання не мав, однак на підтвердження обставин щодо його останнього постійного місця проживання наявна копія супровідного листа Путивльського районного суду від 26.08.2024 року та копія виклику до уповноваженого органу з питань пробації, де вказана адреса фактичного місця проживання ОСОБА_5 – АДРЕСА_1 /т.1 а.с.110, 111/.
Проте офіційно шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не був зареєстрований.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 21.12.2017 року Путивльським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області, вбачається, що батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначені ОСОБА_41 та ОСОБА_1 , актовий запис № 113 /т.1 а.с.9/.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого 26.05.2023 року Путивльським РВ ДРАЦС у Конотопському районі Сумської області СМУ МЮ, вбачається, що батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначені ОСОБА_41 та ОСОБА_1 , актовий запис № 36 /т.1 а.с.10/.
З витягів з Державного ресстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що відомості про батька дітей зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері /т.1 а.с.11,12/.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03.03.2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 року у справі № 186/421/17; від 09.06.2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01.09.2021 року у справі № 523/9720/17.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 року у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20, від 12.12.2019 року у справі № 490/4949/17).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22).
Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 фактично проживали разом з 2017 року (сторонами зазначене не оспорюється й свідками підтверджено), а з 01.06.2019 року вони почали разом проживати по АДРЕСА_1 . 
З виписок банківських установ з карткових рахунків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за період 2024-2025 років вбачається, що ОСОБА_5 регулярно здійснював перекази грошових коштів в різних сумах на банківські картки ОСОБА_1 , тож наявність у них спільного бюджету підтверджена.
За положеннями частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Разом з тим встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними.
Разом з тим судом встановлено на основі наявних у справі доказів непростий характер та складну поведінку  ОСОБА_8 , зокрема, за час відносин з ОСОБА_25 , він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за численні аналогічні правопорушення, на шлях виправлення не ставав, був засуджений за вчинення злочину, однак, як зазначила його матір ОСОБА_2 , він завжди був такою людиною, мав запальну натуру. 
Водночас особливості характеру ОСОБА_8 заздалегідь самі по собі не можуть свідчити про відсутність між ним та ОСОБА_25 стосунків, близьких до стосунків чоловіка та жінки, які проживають разом без реєстрації шлюбу.
Тож сукупністю досліджених судом доказів, наявними в матеріалах справи, встановлено й показами свідків підтверджено, що з грудня 2015 року ОСОБА_1 почала зустрічатись та підтримувати близькі стосунки із загиблим ОСОБА_5 , разом проживати вони почали з кінця 2017 року.
ОСОБА_42 фотокарток, зроблених як удвох з ОСОБА_8 , так і разом з дітьми підтверджується, що ОСОБА_8 визнавав ОСОБА_23 як свою дружину, між ними були близькі стосунки, вони проводили разом багато часу, разом відпочивали, святкували урочисті події, відвідували різні заклади, гуляли в парку, на природі, подорожували, вона приїздила до його місця служби. ОСОБА_8 та ОСОБА_24 разом присутні на фото з виписки ОСОБА_26 з новонародженим сином з пологового будинку. ОСОБА_8 зробив ОСОБА_26 пропозицію вийти за нього заміж через портал Дія, вона цю пропозицію прийняла, що підтверджено скріншотами із зазначеного додатку, також вони носили з ОСОБА_8 обручки, про що свідчать фотокартки. Тож його намір зареєструвати шлюб з ОСОБА_25 очевидний, однак вони не встигли це втілити у життя, оскільки ОСОБА_8 трагічно загинув під час несення військової служби. 
За таких обставин вищенаведеними доказами дійсно підтверджується факт того, що відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мали ознаки, притаманні подружжю.
Крім того, частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 17.01.2025 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця  ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 ; оскільки наступна редакція Закону відбулась ІНФОРМАЦІЯ_3 ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У відповідності до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 02.05.2025 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 10.05.2025 року) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно з п.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.п.1-3 п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції від 29.03.2025 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 04.06.2025 року) установлено, що особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України “Про Національну поліцію” та пункті 4 статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, у рівних частках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження. Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється особам, зазначеним в особистому розпорядженні загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, або особам, зазначеним у частині четвертій статті 118-1 Кодексу цивільного захисту України, частині четвертій статті 98 Закону України “Про Національну поліцію” та пункті 4 статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” з урахуванням положень абзаців четвертого і п`ятого цього пункту. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, загибель якої сталася в період воєнного стану або смерть якої настала внаслідок причин, зазначених в абзаці першому цього пункту, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
В пунктах 1-1-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» наведений перелік осіб, в разі загибелі яких здійснюється виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень, до якого входять, в тому числі й військовослужбовці Збройних Сил України.
Пунктом першим статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. 
Пунктом 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 45 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»  затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.
Відповідно до п.1.4 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану – особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Отже вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено дату виникнення права осіб на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, водночас Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, актуальній на день виникнення такого права, містить вичерпний перелік осіб, яким надано право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця.
Таким чином на момент смерті ОСОБА_5 наявні норми закону, які надають право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги.
Разом з тим відповідно до п.6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
За таких обставин Міністерство оборони України є належним відповідачем в межах наданої справи.
За час спільного проживання заявниці та ОСОБА_5 , останній визнавав себе батьком ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вони проживали разом, вели спільне господарство, виховували синів, утримували їх, спільно відпочивали, ОСОБА_5 виконував усі обов`язки батька дітей, передбачені чинним законодавством, що підтверджується скріншотами їх спілкування у соціальній мережі та фотознімками.
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.
Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).
Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.1 ст. 135 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.
За змістом ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження від 09.06.2025 року № 48249 ймовірність того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічним батьком дитини  ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%. Ймовірність того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% /т.1 а.с.38-63/.
Тобто встановлено кровне споріднення між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як між батьком та дитиною й між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як між батьком та дитиною.
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 за № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Таким чином зібрані у справі вищезазначені докази вказують на наявність батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Главою 6 ЦПК України передбачений порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту в разі, якщо цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, в тому числі і встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та встановлення факту батьківства.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Враховуючи наведене, факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_43 мають для неї юридичне значення, оскільки породжують права та обов`язки, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такі факти нададуть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті ОСОБА_5 .
За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що викладені у позові обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, а тому вимоги заяви обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Позивачем про відшкодування судових витрат не заявлено.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту батьківства, - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Торецьк Донецької області, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01.11.2017 року до дня загибелі ОСОБА_5 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Торецьк Донецької області, відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Зобов`язати Путивльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису № 36 від 26.05.2023 року про народження ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Глухів Сумської області, а саме: вказати батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України. 
Зобов`язати Путивльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису № 113 від 21.12.2017 року про народження ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Путивль Сумської області, а саме: вказати батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_15 ; АДРЕСА_16 .
Відповідач: Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ 00034022, адреса: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , адреса: АДРЕСА_17 ; АДРЕСА_18 .
Відповідач: ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , адреса: АДРЕСА_19 ; адреса: АДРЕСА_20 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_19 ; адреса: АДРЕСА_20 .
Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2026 року.

СУДДЯ: