КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Провадження № 11-кп/824/1874/2026 Категорія: ч. 1 ст. 162 КК України
ЄУН: 375/648/25 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді:  ОСОБА_2 
суддів  ОСОБА_3  
ОСОБА_4 
за участю 
секретаря  ОСОБА_5 
прокурора  ОСОБА_6 
потерпілої  ОСОБА_7 
представника потерпілої адвоката (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 
захисника (в режимі ВКЗ)  ОСОБА_9 
обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 12025111250000011за обвинуваченням 
ОСОБА_10 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, 
за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2025 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Вироком суду встановлено, що 13 січня 2025 року у ОСОБА_10 виник протиправний умисел на незаконне проникнення до житла, яке йому не належить, а саме до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та який належить ОСОБА_7 .
Достовірно знаючи, що у вказаному будинку ніхто не проживає на постійній основі, ОСОБА_10 13 січня 2025 року, у вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, взяв за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 господарську сокиру, з якою прийшов до домоволодіння по АДРЕСА_3 та незаконно проник на його територію, яка огороджена суцільним парканом, через отвір у паркані.
Перебуваючи на території подвір`я будинку, переконавшись у відсутності власників, ОСОБА_10 , підійшовши до вхідних дверей приміщення будинку та за допомогою господарської сокири, із застосуванням фізичної сили, відчинив вхідні двері пошкодивши врізного замка, звільнивши таким чином собі прохід до середини житлового будинку.
Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_11 , діючи умисно, без визначених законом підстав та відповідного дозволу власника будинку ОСОБА_7 , всупереч вимогам статті 30 Конституції України, що гарантує недоторканність житла громадян, проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 через відчинені, шляхом пошкодження врізного замка, вхідні двері до будинку, вчинивши таким чином незаконне проникнення до житла, яке залишив 14 січня 2025 року в ранковий час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, визнати винним ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вважає оскаржуваний вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. 
Як вважає апелянт, суд першої інстанції порушив загальні засади призначення покарання, оскільки не врахував тяжких наслідків заподіяних злочином, а саме повне зруйнування нерухомої власності потерпілої, що завдало останній значної матеріальної шкоди. Представник звертає увагу на те, що в ході проведення досудового слідства у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 потерпілою надавались слідчому документальні підтвердження щодо знищення її житла в період інкримінування ОСОБА_10 вчиненого злочину, натомість, органами досудового слідства не вказано не лише матеріальної шкоди від злочину, а й обставину, яка обтяжує ОСОБА_10 покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, зважаючи на порушення потерпілої права на захист, відсутність у підозрі та обвинувальному акті посилання на спричинення злочином особливо великої матеріальної шкоди, наявності обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, апелянт вважає, що виправлення ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства. Апелянт стверджує про явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання та наполягає на неможливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі строком три роки.

Заслухавши доповідь судді, позицію представника потерпілої та потерпілої на підтримку доводів апеляційної скарги; прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала частково, а саме, в частині призначеного покарання, в іншій частині доводів апеляції заперечила; захисника, який заперечував щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої; обвинуваченого, який послався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у незаконному проникненні до житла особи, тобто, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам, встановлених судом.
Порушень кримінального процесуального закону при розгляді обвинувального акта про вчинення ОСОБА_10 кримінального проступку у спрощеному порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому обставини вчинення кримінального правопорушення, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої представником потерпілої апеляційної скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок неврахування обставин справи, то вони, на думку колегії суддів, є слушними. 
За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України дотримано не у повному обсязі.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, обставини, які пом`якшують покарання, які суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Разом з тим, за змістом оскаржуваного вироку ОСОБА_10 , всупереч вимог ст. 30 Конституції України, що гарантує недоторканість житла громадян, скориставшись відсутністю власника - потерпілої, проник до приміщення її будинку.
Під час апеляційного розгляду з пояснень потерпілої встановлено, що ті дані, які характеризують особу і враховані судом, не відповідають дійсності, оскільки обвинувачений, який проживав по сусідству, зловживає спиртними напоями, не працює, що саме із-за дій обвинуваченого у неї згорів повністю будинок та майно, яке у ньому знаходилось, що підтверджується матеріалами справи, але не враховано судом. 
Щодо вказаних потерпілою обставин обвинувачений не висловив жодних заперечень, що, на думку колегії суддів, підтверджує правдивість її пояснень.
Дані обставини, на думку колегії суддів не в повному обсязі були враховані судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_10 покарання.
Наведене свідчить про те, що визначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а отже не відповідає критеріям покарання, визначеним ч. 2 ст. 65 КК України, та відповідно не є достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України.
При цьому, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, конкретні обставини його вчинення, наслідки, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що таким, що буде відповідати особі обвинуваченого та меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України, буде покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком 3 роки, як просив в апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 .
Щодо інших доводів апеляційної скарги, а саме того, що органами досудового слідства не вказано матеріальної шкоди від злочину, завданого потерпілій, а також не вказано обставину, яка обтяжує ОСОБА_10 покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Окрім того, згідно з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у тому числі і обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, і такі обставини відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України повинні бути зазначені в обвинувальному акті, яким встановлюються межі судового розгляду. 

Разом з тим, хоча матеріали кримінального провадження і містять відомості про те, що під час інкримінованих обвинуваченому дій дійсно згорів будинок потерпілої, проте, ОСОБА_10 обвинувачення у цій частині не висувалось, як і не зазначено в обвинувальному акті обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а, відтак, суд першої інстанції і не міг при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, а також при призначенні покарання обвинуваченому вказати зазначені обставини.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає до задоволення частково, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та відповідно до вимог, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, з ухваленням апеляційним судом нового вироку у цій частині.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, - 
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок:
Призначити ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді 3 років обмеження волі.

Строк покарання обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в іншому кримінальному провадженні, - у той самий строк з моменту його отримання.

Судді:

____________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4