ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4480/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від позивача: Стаднік І.А.,
від відповідача: Чабан О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 про призначення експертизи (суддя в І інстанції Д`яченко Т.Г.), повний текст якої складено 03.02.2026
у справі №916/4480/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар”
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Мрія”
про стягнення 15 803 835,62 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін-Ар» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 15 803 835,62 грн, з яких: 2 000 000,00 грн коштів попередньої оплати за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 24.10.2011р., 2 000 000,00 грн коштів попередньої оплати за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 04.11.2011р., 2 101 917,81 грн процентів за користування грошовими коштами за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 24.10.2011р., 2 101 917,81 грн процентів за користування грошовими коштами за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 04.11.2011р., 3 800 000,00 грн штрафу за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 24.10.2011р. та 3 800 000,00 грн штрафу за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 04.11.2011р.
В обґрунтування позову зазначено, що 24.10.2011 та 04.11.2011 між сторонами укладено договори про закупівлю сільськогосподарської продукції.
25.10.2011р. Покупець, на виконання п. 1.8 Договору від 24.10.2011р. перерахував на рахунок Продавця попередню оплату в розмірі 2 000 000,00 грн. та 24.11.2011р., на виконання п. 1.8 Договору від 04.11.2011р., перерахував на рахунок Продавця попередню оплату в розмірі 2 000 000,00 грн.
За твердженнями позивача, відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання, не здійснивши поставку Продукції за укладеними Договорами, у наслідок чого, позивач не отримав визначену умовами Договорів Продукцію та не отримав повернення грошових коштів у розмірі 2 000 000,00 грн. за кожним із Договорів, внесених ним як попередня оплата.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2025 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/4480/25.
Заперечуючи проти позову, відповідач заявив клопотання про призначення судової технічної експертизи, вказуючи, що Договори від 24.10.2011р. та від 04.11.2011р., що долучені позивачем до позовної заяви, в розпорядженні відповідача відсутні.
За посиланням відповідача, в розпорядженні Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Мрія” наявний примірник Договору про закупівлю сільськогосподарської продукції № б/н від 24.10.2011р., що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар” та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю “Мрія”, із зовсім іншими істотними умовами, який не містить продовжених строків позовної давності, не передбачає можливість застосування до відповідача будь-яких оперативно-господарських, фінансових та штрафних санкцій за стверджуване порушення зобов`язань. 
Як вказує відповідач, Договір від 24.10.2011р. (в редакції Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Мрія”) викладений на 4 аркушах, із яких лише останній аркуш є повністю ідентичнім із редакцією Договору від 24.10.2011р., наданою позивачем до суду.
Відносно Договору від 04.11.2011р., відповідачем було зазначено суду, що наявні повністю ідентичні обставини справи, однак, через тривалий період часу, що минув із моменту виникнення спірних правовідносин, відповідач на даний час не виявив власної редакції відповідного договору.
За посиланням відповідача, він вважає, що позивачем було замінено аркуші Договорів від 24.10.2011р. та від 04.11.2011р., шляхом додавання до них нових, виготовлених пізніше, аркушів із 1 по 9, із метою безпідставного створення передумов для стягнення із відповідача грошових коштів.
Така заміна, як вважає відповідач, була здійснена значно пізніше за дату, якою датовано відповідні договори, вірогідно протягом 2018-2020 років, коли пов`язана із позивачем особа – Товариство з обмеженою відповідальністю “ВДС ІНВЕСТ” ініціювало повністю аналогічний позов.
Обґрунтовуючи клопотання про призначення експертизи у даній справі, відповідачем було зазначено суду, що для визначення абсолютної чи відносної давності нанесення друкованого тексту на папір, що використаний для викладення умов Договорів від 24.10.2011р. та від 04.11.2011р. в редакції позивача, встановлення ознак наявності чи відсутності штучного старіння друкованих документів, встановлення спільної групової належності барвної речовини на надрукованих аркушах паперу Договорів від 24.10.2011р. та від 04.11.2011р. в редакції позивача, та встановлення спільної групової належності паперу, на який нанесено друкований текст цих Договорів, необхідні спеціальні знання в галузі фізики та хімії для проведення технічної експертизи.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі №916/4480/25 клопотання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Мрія” – задоволено; призначено у справі №916/4480/25 судову технічну експертизу документів; проведення судової технічної експертизи документів доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
На вирішення судової технічної експертизи документів поставлено наступні питання:
1)Чи відповідає давність виготовлення/давність нанесення печатного тексту на папір аркушів із 1-го по 9-ий Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем, даті вказаній в цьому договорі - 24.10.2011р. Якщо ні, то в який конкретно часовий проміжок були виготовлені аркуші із 1-го по 9-ий Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем?
2)Чи відповідає давність виготовлення/давність нанесення печатного тексту, підписів та печаток сторін на папір аркушу 10-го Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем, даті вказаній в цьому договорі - 24.10.2011р.? Якщо ні, то в який конкретно часовий проміжок було виготовлено аркуш 10 Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем?
3)Чи наявні на аркушах із 1-го по 9-ий Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем, ознаки впливу, що призвели до штучного старіння відповідного документу?
4)Чи наявні на аркуші 10-му Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем, ознаки впливу, що призвели до штучного старіння відповідного документу?
5)Чи мають місце ознаки заміни аркушів із 1-го по 9-ий Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем? Якщо так, то які саме?
6)Чи має спільну групову належність папір на 1-му, 2-му, 3-му, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му та 10-му аркушах Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем?
7)Чи має спільну групову належність барвна речовина на 1-му, 2-му, 3-му, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му та 10-му аркушах Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем?
8)З якою різницею у часі виготовлено текст на 1-му, 2-му, 3-му, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му аркуші в порівнянні з 10-м аркушем Договору від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем?
9)Чи виготовлений Договір від 24.10.2011р. в редакції, наданій позивачем, на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)?
10)Чи відповідає давність виготовлення/давність нанесення печатного тексту на папір аркушів із 1-го по 9-ий Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем, даті вказаній в цьому договорі - 04.11.2011р. ? Якщо ні, то в який конкретно часовий проміжок були виготовлені аркуші із 1-го по 9-ий Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем?
11)Чи відповідає давність виготовлення/давність нанесення печатного тексту, підписів та печаток сторін на папір аркушу 10-го Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем, даті вказаній в цьому договорі - 04.11.2011р.? Якщо ні, то в який конкретно часовий проміжок було виготовлено аркуш 10 Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем?
12)Чи наявні на аркушах із 1-го по 9-ий Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем, ознаки впливу, що призвели до штучного старіння відповідного документу?
13)Чи наявні на аркуші 10-му Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем, ознаки впливу, що призвели до штучного старіння відповідного документу?
14)Чи мають місце ознаки заміни аркушів із 1-го по 9-ий Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем? Якщо так, то які саме?
15)Чи має спільну групову належність папір на 1-му, 2-му, 3-мy, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му та 10-му аркушах Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем?
16)Чи має спільну групову належність барвна речовина на 1-му, 2-му, 3-му, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му та 10-му аркушах Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем?
17)З якою різницею у часі виготовлено текст на 1-му, 2-му, 3-му, 4-му, 5-му, 6-му, 7-му, 8-му, 9-му аркуші в порівнянні з 10-м аркушем Договору від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем?
18)Чи виготовлений Договір від 04.11.2011р. в редакції, наданій позивачем, на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)?
Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар” оригінал Договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 24.10.2011р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18-22, т.1), та оригінал Договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2011р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.23-27, т.1).
Витрати по оплаті проведення судової технічної експертизи документів покладено на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Мрія”. Попереджено судового експерта (експертів), який (які) безпосередньо проводитиме експертизу, про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Провадження у справі №916/4480/25 зупинено до одержання результатів експертизи. Матеріали справи №916/4480/25 надіслано на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та призначення у справі №916/4480/25 судової експертизи документів враховуючи підстави поданого позивачем позову, відповідно до якого заявлено стягнення з відповідача коштів попередньої оплати, процентів за користування грошовими коштами та штрафу за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 24.10.2011р. та за Договором про закупівлю сільськогосподарської продукції №б/н від 04.11.2011р., враховуючи заперечення відповідача, стосовно редакції вказаних договорів, наданих з боку позивача до суду, а також враховуючи, що встановлення певних обставин має суттєве значення для розгляду даної справи та встановлення таких обставин потребує спеціальних знань, з дорученням проведення експертного дослідження Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, за відсутності будь-яких обґрунтованих та підтверджених доводів або обставин, наявність яких перешкоджала б визначенню саме зазначеної експертної установи та обрання її задля проведення експертного дослідження у даній справі.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар” звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі №916/4480/25 скасувати; у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спір у справі стосується виконання грошових зобов`язань (повернення коштів, процентів і штрафу), тоді як договори виступають лише доказами правовідносин, а не предметом спору, тому питання їх дійсності чи дослідження не потребують призначення експертизи.
Скаржник зазначає, що всі обставини справи можуть бути встановлені на підставі наявних письмових доказів, які не є взаємно суперечливими, а відмінність між договорами не виключає можливості їх укладення у різний зміст або навіть в один день. Відтак відсутні підстави для застосування спеціальних знань.
Крім того, призначена експертиза є необґрунтованою, оскільки подібні дослідження доцільні лише у спорах щодо дійсності договорів, а не виконання зобов`язань. При цьому її проведення пов`язане з ризиком пошкодження або знищення оригіналів договорів, які існують в єдиному примірнику, що підтверджується відповіддю експертної установи про застосування руйнівних методів дослідження.
Апелянт також вказує, що суд безпідставно відмовив у наданні часу для отримання роз`яснень від експертних установ, чим обмежив право на подання доказів і належну реалізацію процесуальних прав, порушивши принцип змагальності та рівності сторін.
У зв`язку з цим скаржник вважає, що призначення експертизи є безпідставним, створює ризик втрати ключового доказу та призводить до необґрунтованого затягування розгляду справи, що є порушенням принципу розумних строків.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що спір має договірний характер, оскільки позов ґрунтується на договорах від 24.10.2011 та 04.11.2011 у редакції позивача. Водночас СТОВ «МРІЯ» заперечує факт укладення таких договорів у поданому вигляді, вказуючи, що в його розпорядженні наявні інші договори від 24.10.2011 та 25.10.2011 з відмінними істотними умовами, які не передбачають продовжених строків позовної давності, штрафних санкцій чи інших обтяжливих умов. Порівняння документів свідчить про співпадіння окремих аркушів, що, на думку відповідача, вказує на можливу заміну частини сторінок у договорах, наданих позивачем.
Відповідач також наголошує, що навіть за умови існування зобов`язань строк позовної давності сплив понад 10 років тому, а отже заявлені вимоги не підлягають судовому захисту. На його переконання, включення до договорів положень про збільшений строк позовної давності та штрафні санкції є штучним і спрямоване на обхід наслідків спливу строку давності, причому такі умови є нетиповими для господарської діяльності відповідача та ним ніколи не погоджувались.
Окремо підкреслюється наявність вже встановлених судом фактів аналогічної поведінки пов`язаної з позивачем особи. Так, у справі №910/13106/20, рішення у якій набрало законної сили та залишено в силі Верховним Судом, було встановлено факт підроблення договору від 04.11.2010 шляхом заміни аркушів та відсутності волевиявлення СТОВ «МРІЯ» на укладення правочину на відповідних умовах. За твердженням відповідача, у тій справі використовувався ідентичний механізм: до підписаного останнього аркуша додавалися нові сторінки з невигідними умовами, зокрема щодо строків позовної давності та санкцій. Враховуючи пов`язаність ТОВ «ГРІН-АР» та ТОВ «ВДС ІНВЕСТ», відповідач вважає, що і в цій справі має місце аналогічна схема підміни змісту договорів.
З огляду на це відповідач наполягає, що ключовим є встановлення факту укладення чи неукладення договорів у редакції позивача, що входить до предмета доказування у справі. За відсутності погодження істотних умов та належного волевиявлення сторін такі договори слід вважати неукладеними, а відповідний висновок має бути зроблений судом у мотивувальній частині рішення без необхідності подання окремого позову.
У зв`язку з наявністю суперечностей між редакціями договорів та ознак можливої підробки, відповідач вважає обґрунтованим призначення технічної експертизи документів, оскільки лише із застосуванням спеціальних знань можливо встановити давність виготовлення документів, однорідність паперу та барвників, а також наявність втручань у їх структуру. Іншими доказами ці обставини встановити неможливо. Доводи апелянта щодо ризику пошкодження документів не спростовують необхідності експертизи, оскільки відмова від її проведення може тягнути процесуальні наслідки, передбачені законом. Крім того, небажання позивача сприяти дослідженню узгоджується з поведінкою пов`язаної особи у попередніх справах, де також перешкоджалося встановленню факту підробки.
В письмових поясненнях позивач зазначає, що суд першої інстанції призначив експертизу, спираючись виключно на непідтверджені твердження Відповідача, хоча на момент прийняття рішення у суду не було жодної альтернативної редакції договору для порівняння. Оскільки предметом спору є стягнення коштів, а не оскарження договорів, самі документи є лише доказами правовідносин, і призначення складної експертизи без наявності об`єкта для порівняння є юридично безпідставним. Посилання Відповідача на судові справи за участю ТОВ «ВДС ІНВЕСТ» як на доказ «аналогічної поведінки» Позивача є грубим порушенням принципу самостійності юридичної особи. Чинне законодавство забороняє ототожнювати різних суб`єктів права лише на підставі спільних бенефіціарів. Кожна юридична особа несе самостійну відповідальність, а висновки судів в інших справах, де досліджувалися інші договори та обставини, не мають преюдиційного значення для даного спору. Такі аргументи Відповідача є виключно припущеннями, що не ґрунтуються на доказах.
Додатково позивач у письмових поясненнях просить суд визнати причини пропуску строку на подання додаткових доказів поважними та поновити відповідний процесуальний строк. Приєднати до матеріалів справи № 916/4480/25 нові докази, а саме: копію клопотання Київського НДІСЕ від 07.04.2026 про надання додаткових матеріалів; копію адвокатського запиту від 12.02.2026 № 1-12 до експертних установ; копію відповіді ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» від 16.02.2026 № 1119/ЗА-31/5.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 відкрито апеляційне провадження; призначено справу до розгляду на 14.04.2026 о 12:00 та в подальшому призначено розгляд справи на 05.05.2026 о 12:45.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.05.2026 оголошено перерву в розгляді цієї справи до 14.05.2026 о 13:30.
В судовому засіданні 14.05.2026 брали участь представники сторін.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи.
Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина перша статті 100 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза – це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання – це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза – це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (заява №61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Так, задовольняючи клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору є стягнення коштів попередньої оплати, процентів за користування грошовими коштами та штрафних санкцій за договорами від 24.10.2011 та 04.11.2011, при цьому відповідачем поставлено під сумнів автентичність редакцій зазначених договорів, поданих позивачем до суду. За таких обставин встановлення фактичних даних щодо часу виготовлення документів, наявності чи відсутності ознак їх штучного старіння, а також спільної групової належності паперу та барвної речовини має істотне значення для правильного вирішення спору та потребує спеціальних знань у сфері судової технічної експертизи документів.
З огляду на наведене, місцевий господарський суд, керуючись положеннями статей 99, 100, 182 ГПК України, Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, а також Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової технічної експертизи документів із постановкою питань, запропонованих відповідачем.
Визначаючи експертну установу, якій доручається проведення експертизи, суд першої інстанції врахував, що технічна експертиза документів належить до криміналістичних експертиз, проведення яких віднесено до компетенції державних спеціалізованих установ. Також судом взято до уваги надані відповіді науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України щодо можливості проведення відповідного дослідження у цій справі. За відсутності будь-яких належних та підтверджених обставин, які б свідчили про неможливість або недоцільність проведення експертизи саме Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, місцевий господарський суд доручив проведення експертизи зазначеній установі. 
Також судом витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар” оригінал Договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 24.10.2011р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18-22, т.1), та оригінал Договору про закупівлю сільськогосподарської продукції від 04.11.2011р., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.23-27, т.1).
В апеляційній скарзі позивач вважає висновок суду про призначення експертизи у даній безпідставним зважаючи на такі обставини:
- спір у справі стосується виконання грошових зобов`язань, тоді як договори виступають лише доказами правовідносин, а не предметом спору, тому питання їх дійсності чи дослідження не потребують призначення експертизи, при цьому всі обставини справи можуть бути встановлені на підставі наявних письмових доказів, які не є взаємно суперечливими; 
- проведення експертизи пов`язане з ризиком пошкодження або знищення оригіналів договорів, які існують в єдиному примірнику;
- призначення даної експертизи призводить до необґрунтованого затягування розгляду справи, що є порушенням принципу розумних строків.
Судова колегія вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують необхідності призначення у даній справі судової технічної експертизи документів, з огляду на наступне.
Так, судова колегія наголошує, що виходячи з повноважень наданих суду згідно із статтею 43 ГПК України та принципу диспозитивності дослідження доказів, місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті як суд першої інстанції. 
Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному розгляді доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. 
Отже, якщо суд доходить висновку, що для того, щоб надати оцінку певним обставинам справи і для цього йому не вистачає певних знань, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед експертом конкретні запитання, незалежно від волевиявлення сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.04.2018 року у справі №922/2751/17, від 24.04.2018 року у справі №922/2363/17, від 26.06.2018 року у справі №914/208/17.
Слід зазначити, що призначення судової експертизи належить до дискреційних повноважень суду, а висновок за результати судової експертизи є одним з доказів у справі, який не має заздалегідь обов`язкової сили для суду, йому належить надати оцінку поряд з іншими доказами у справі.
Як зазначалося вище, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.
Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного позову є стягнення грошових коштів не у межах кондикційних зобов`язань, а саме у межах договірних правовідносин, підставою виникнення яких, як прямо зазначає сам Позивач, є Договори від 24.10.2011 та від 04.11.2011 у редакціях, наданих ТОВ «ГРІН-АР».
Разом з тим, заперечуючи проти позову, СТОВ «МРІЯ» зазначає, що договори від 24.10.2011 та від 04.11.2011, долучені Позивачем до позовної заяви, у розпорядженні Відповідача відсутні. Натомість у СТОВ «МРІЯ» наявні інші примірники договорів про закупівлю сільськогосподарської продукції, укладених між сторонами 24.10.2011 та 25.10.2011, які, за твердженням Відповідача, містять зовсім інші істотні умови, не передбачають продовжених строків позовної давності, а також не містять положень щодо застосування до Відповідача оперативно-господарських, фінансових чи штрафних санкцій.
Відповідач також посилається на те, що при співставленні редакцій договорів, наданих Позивачем, із примірниками договорів, які перебувають у розпорядженні СТОВ «МРІЯ», встановлено співпадіння останніх аркушів різних договорів, що, на думку Відповідача, може свідчити про можливу заміну окремих аркушів документів.
Крім того, СТОВ «МРІЯ» зазначає, що за загальними правилами, визначеними статтями 257, 261 ЦК України, строк позовної давності за відповідними вимогами сплив ще у 2014 або 2015 роках, а тому включення до тексту договорів положень про збільшення строку позовної давності до 15 років має визначальне значення для вирішення даного спору.
Також Відповідач звертає увагу на те, що умови договорів у редакції Позивача щодо збільшення строку позовної давності, застосування значних штрафних санкцій та відсотків за користування чужими грошовими коштами є нетиповими для господарської діяльності СТОВ «МРІЯ», невигідними для останнього та такими, що, за твердженням Відповідача, не відповідають звичаям ділового обороту.
На підтвердження відповідних доводів Відповідачем подано, зокрема, заяву свідка - керівника СТОВ «МРІЯ» ОСОБА_1 , а також наведено обставини щодо пов`язаності ТОВ «ГРІН АР» та ТОВ «ВДС ІНВЕСТ», які, за твердженням Відповідача, мають спільних бенефіціарних власників, оскільки ТОВ «ВДС ІНВЕСТ» володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «ГРІН АР» в розмірі 83,48%, а ТОВ «ГРІН АР» володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «ВДС ІНВЕСТ» в розмірі 97%, обидві юридичні особи мають одних і тих самих бенефіціарних власників.
СТОВ «МРІЯ» посилається на те, що пов`язана із Позивачем особа - ТОВ «ВДС ІНВЕСТ» - вже вчиняла аналогічні дії у відносинах із Відповідачем, а саме здійснювала заміну аркушів договору із включенням положень про продовження строків позовної давності та застосування штрафних санкцій, що було встановлено у межах справи № 910/13106/20, за результатами розгляду якої відповідний договір було визнано недійсним у зв`язку з відсутністю волевиявлення СТОВ «МРІЯ» на укладення договору саме на таких умовах. В межах господарської справи № 910/13106/20 судовим рішенням, яке набрало законної сили та залишено в силі Верховним Судом, визнано недійсним Договір від 04.11.2010, що укладений між ТОВ «ВДС ІНВЕСТ» та СТОВ «МРІЯ» через ознаки заміни аркушів та відсутності волевиявлення СТОВ «МРІЯ» на укладення відповідного договору на таки умовах
З огляду на наведене, СТОВ «МРІЯ» вважає, що до Договорів від 24.10.2011 та від 04.11.2011 могли бути внесені зміни шляхом заміни окремих аркушів та додавання нових сторінок, виготовлених значно пізніше за дату укладення договорів, з метою створення підстав для стягнення із Відповідача грошових коштів, а тому, з урахуванням положень статей 202, 203, 207, 215, 218, 638 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17, вважає відповідні договори у редакції Позивача неукладеними.
Отже, з огляду на те, що відповідач заперечує факт укладення спірних договорів у редакції, наданій позивачем, та вказує на можливе підроблення поданих документів, а саме ці правочини визначені позивачем як підстава заявлених вимог про стягнення коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність встановлення обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору та входять до предмета доказування. 
Зокрема, йдеться про встановлення часу виготовлення окремих аркушів договорів, наявності ознак штучного старіння документів, спільної групової належності паперу та барвної речовини друкованого тексту, що потребує спеціальних знань і не може бути належним чином з`ясовано виключно шляхом оцінки та огляду письмових доказів без проведення судової експертизи.
Суди зобов`язані надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (п.5.17) (позиція Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №910/12593/21 постанова від 18.10.2023).
За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим призначення місцевим господарським судом судової технічної експертизи документів та відхиляє доводи апелянта про те, що договори є лише доказами правовідносин, а не предметом дослідження, адже позовні вимоги про стягнення коштів безпосередньо ґрунтуються на положеннях цих договорів, тоді як відповідач ставить під сумнів автентичність окремих аркушів, час їх виготовлення та факт погодження відповідних умов, що прямо впливає на правильне вирішення спору.
Щодо доводів скаржника, що проведення експертизи пов`язане з ризиком пошкодження або знищення оригіналів договорів, які існують в єдиному примірнику, судова колегія зазначає наступне.
Насамперед варто звернути увагу на те, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №908/722/20, від 12.09.2023 у справі №916/1828/22, від 05.09.2023 у справі №910/11761/21.
Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, своєю чергою, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до приписів статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. 
Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Так, за наявності заперечень відповідача щодо автентичності спірних договорів, відповідності їх змісту первинному волевиявленню сторін, а також доводів про можливу заміну окремих аркушів документів, суд дійшов висновку про необхідність призначення судової технічної експертизи документів. 
У даному випадку вирішення спору безпосередньо залежить від встановлення достовірності та часу створення письмових доказів, покладених позивачем в основу позовних вимог, тоді як з`ясування обставин щодо можливого штучного старіння документів, різного часу нанесення реквізитів, заміни окремих аркушів чи невідповідності матеріалів письма потребує спеціальних знань та застосування наукових методів дослідження. За таких умов саме судова експертиза є належним процесуальним засобом для усунення суперечностей у доказах та забезпечення ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
При цьому, заперечуючи доводи відповідача, позивач зобов`язаний довести наявність правових і фактичних підстав заявлених вимог належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки відповідно до засад господарського судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
За таких обставин будь-які доводи щодо ризику можливого пошкодження чи часткового руйнування документів під час проведення експертизи не можуть переважати необхідність встановлення обставин, які входять до предмета доказування та мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Пріоритетним у даному випадку є забезпечення можливості встановлення фактичних обставин справи на підставі належних і достовірних доказів, тоді як сам по собі ймовірний ризик втручання у фізичний стан документа не спростовує необхідності проведення експертного дослідження та не може бути підставою для відмови у його призначенні.
Крім того, процесуальний закон прямо передбачає правові наслідки ухилення учасника справи від участі у проведенні експертизи. Так, відповідно до частини четвертої статті 102 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання необхідних матеріалів, документів або іншого перешкоджання проведенню експертизи суд, залежно від значення такої експертизи та поведінки відповідної сторони, вправі визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні. 
Верховний Суд у постановах від 20.05.2025 у справі №904/8753/21 та від 22.04.2025 у справі №359/3358/21 звернув увагу, що зазначена норма спрямована на недопущення процесуальної недобросовісності та встановлює спеціальні процесуальні наслідки для сторони, дії чи бездіяльність якої унеможливлюють проведення експертного дослідження. 
Отже, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій, а тому самі по собі заперечення щодо проведення експертизи чи посилання на ризик можливого пошкодження документів не можуть бути підставою для відмови у її призначенні за наявності обґрунтованої необхідності встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі.
Так, під час апеляційного перегляду справи в судовому засіданні судовою колегією було з`ясовано, що у Позивача наявні оригінали спірних договорів та останній підтвердив готовність надати їх на вимогу суду.
З урахуванням характеру спірних правовідносин та можливих негативних наслідків для самого Позивача у разі ненадання відповідних документів, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати Позивача незацікавленим у виконанні вимог ухвали суду або у створенні перешкод для проведення призначеного експертного дослідження.
При цьому порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень регулюється Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.
Так, відповідно до пункту 1.4 зазначеної Інструкції під час проведення експертиз експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти, стандарти, технічні умови, науково-технічна та довідкова література, програмні продукти тощо. 
При цьому саме експерт, виходячи із поставлених перед ним завдань, характеру об`єкта дослідження та спеціальних знань, визначає спосіб проведення експертизи, обирає відповідні методики та послідовність їх застосування.
Отже, питання вибору конкретних методів дослідження, технічних засобів та визначення порядку їх застосування належить виключно до компетенції судового експерта, а не суду чи учасників справи.
Крім того, пунктом 4.11 Інструкції прямо передбачено обов`язок експерта вживати заходів щодо збереження наданих на дослідження об`єктів та недопущення їх пошкодження або знищення. Лише у випадку, коли за характером дослідження зберегти об`єкт неможливо, а документ про призначення експертизи не містить дозволу на його пошкодження чи знищення, експерт зобов`язаний отримати окрему письмову згоду органу або особи, які призначили експертизу.
Більше того, у разі пошкодження чи знищення об`єкта під час проведення дослідження експерт зобов`язаний відобразити відповідні обставини у висновку, а пошкоджені об`єкти або їх залишки підлягають поверненню органу, який призначив експертизу. 
Таким чином, процедура проведення експертного дослідження та можливого застосування методів, що можуть вплинути на властивості об`єкта, детально врегульована чинним законодавством і перебуває під процесуальним контролем суду.
Аналогічні положення містяться і в пункті 18 Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України №591 від 17.07.2017, відповідно до якого вибір методик, методів дослідження та технічних засобів належить до компетенції судового експерта. 
При цьому нормативно встановлено, що експерт насамперед зобов`язаний використовувати неруйнівні методи дослідження і лише у разі, якщо їх застосування не дає можливості досягти мети експертизи, допускається застосування руйнівних методів.
Отже, чинне законодавство виходить із презумпції максимального збереження об`єкта експертного дослідження та прямо зобов`язує експерта застосовувати найменш інвазивні способи дослідження. 
Сам по собі гіпотетичний ризик можливого пошкодження документа не може бути підставою для відмови у призначенні експертизи, якщо її проведення є необхідним для встановлення істотних для справи обставин.
Судова колегія також звертає увагу, що у випадку виникнення необхідності у проведенні дослідження, пов`язаного з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи чи зміною його властивостей, законодавством передбачено обов`язкове отримання відповідного дозволу суду. 
За відсутності такого дозволу в ухвалі про призначення експертизи експерт не наділений правом самостійно застосовувати руйнівні методи дослідження та повинен звернутися до суду із відповідним клопотанням.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про неможливість призначення експертизи через ризик пошкодження оригіналів договорів судом не приймаються судом з огляду на вищевикладене.
Так само відхиляються аргументи скарги про те, що суд безпідставно відмовив у наданні часу для отримання роз`яснень від експертних установ, чим обмежив право на подання доказів і належну реалізацію процесуальних прав, порушивши принцип змагальності та рівності сторін, адже процесуальний закон не ставить можливість призначення судової експертизи у залежність від попереднього отримання сторонами консультацій або роз`яснень експертних установ щодо методики її проведення чи потенційних ризиків дослідження. 
Щодо посилань скаржника на копію клопотання Київського НДІСЕ від 07.04.2026 про надання додаткових матеріалів та копію відповіді ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» від 16.02.2026 № 1119/ЗА-31/5, слід зазначити, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 ГПК України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Наведений висновок також послідовно викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 21.01.2021 у справі №908/3359/19, від 03.11.2021 у справі №915/951/20, від 10.08.2022 у справі №922/739/21. 
Таким чином, відсутність існування вищевказаних доказів станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали судом першої інстанції взагалі виключає прийняття їх апеляційним судом та надання оцінки.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що призначення та проведення судової експертизи по даній справі призведе до затягування та порушення строків розгляду справи.
Апеляційний господарський суд в даному випадку враховує, що вимоги щодо повноти та всебічності встановлення обставин справи спрямовані на дотримання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд).
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію.
Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.
Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
У розумінні положень пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
За приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відтак, посилання скаржника на те, що призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи в порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини, експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.
Пунктом 6 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 228 цього Кодексу - на час проведення експертизи.
Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, зумовленим неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.
Враховуючи те, що при призначенні судової експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи і в цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, суд в такому випадку може скористатися своїм правом, наданим йому процесуальним законом, що не може вважатися порушенням норм процесуального права.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 10.12.2018 у справі №910/9883/17.
Конструкція вищенаведених правових норм процесуального закону не передбачає подвійного тлумачення, їх правильне застосування місцевим господарським судом при постановленні ухвали є очевидним і не викликає у суду апеляційної інстанції будь-яких сумнівів.
Таким чином, наведені вище обставини обґрунтованості призначення судом експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі свідчать про те, що місцевий господарський суд не допустив необґрунтованого збільшення тривалості судового процесу, адже дотримання судом повноти та всебічності встановлення обставин справи спрямовано саме на дотримання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а не навпаки.
Зважаючи на наведене, з метою встановлення дійсних обставин справи та прийняття законного, обґрунтованого та мотивованого рішення у цій справі, а також з огляду на наявність сукупності умов, визначених ст.99 ГПК України, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про призначення у справі судової технічної експертизи документів.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі №916/4480/25.
За таких обставин, апеляційна скарга на рішення задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Грін-Ар” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 про призначення експертизи у справі №916/4480/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.02.2026 у справі №916/4480/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 19.05.2026.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська