Справа № 279/2221/26
Номер рядка звіту 30
Провадження № 2/279/1883/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" червня 2026 р. 

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Чайківським Д.Я., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Приходько Лілію Миколаївну про визнання недійсним договорів дарування та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, 
В С Т А Н О В И В :  

Заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно. 
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024110000000193 від 21.03.2024 (30.10.2025 кримінальне провадження направлено до Ірпінського міського суду з обвинувальним актом). В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 24.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у заволодінні чужим майном (бюджетними коштами), шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в умовах воєнного стану, та у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчиненій організованою групою. Внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень місцевому бюджету в особі Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області заподіяно майнову шкоду на загальну суму 506047,20 грн.. Враховуючи те, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, 30.06.2025 слідчим за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні складено та направлено клопотання слідчому судді про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_1 , зокрема: - автомобіль «Land Rover Range Rover», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип кузова – універсал-в-загальний, код типу кузова – 1600, рік випуску – 2021, VIN – НОМЕР_2 , номер кузова - НОМЕР_2 ; квартиру, загальною площею 43,24 кв. м, житловою площею 30,75 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 01.07.2025 на вказане майно, з урахуванням положень ст. 170 КПК України, накладено арешт шляхом позбавлення ОСОБА_1 права на відчуження та розпорядження зазначеним майном. Підозрюваний ОСОБА_1 у короткий проміжок часу після повідомлення йому про підозру подарував вищевказане рухоме та нерухоме майно своїй дружині ОСОБА_2 (актовий запис про шлюб складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві 12.10.2007 за № 1556). Згідно договору дарування транспортного засобу від 27.06.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1093, ОСОБА_1 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла у власність транспортний засіб – Land Rover, LG/S5U22M/D5U??, модель Range Rover, загальний легковий універсал, рік випуску 2021, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить дарувальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.09.2024 (дата першої реєстрації 28.05.2021 ТСЦ 3246; особливі відмітки: LG/S5U22M/D5U??). Відповідно до п. 1.2 договору середньоринкова вартість транспортного засобу становить 1 000 000 (один мільйон) грн.. У п. 2 договору дарувальник стверджує наступне: сторони є подружжям, предмет договору придбаний дарувальником у зареєстрованому шлюбі з обдаровуваною; транспортний засіб, який є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не подарований, не відчужений ніяким іншим способом, не заставлений, під податковою заставою, у спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо відчужуваного транспортного засобу у третіх осіб, а також будь-яких інших обтяжень та обмежень у праві розпорядження немає; обставини, які перешкоджали б вчиненню правочину та які б вмовчувалися дарувальником, не існують. Зі змісту п. 3.1 договору вбачається, що передача транспортного засобу здійснена до підписання цього договору дарування. 
У подальшому, а саме 01.07.2025, ОСОБА_2 звернулася до Територіального сервісного центру 3247 із заявою № 2569079714 про проведення операції з перереєстрації транспортного засобу за новим власником на підставі договору дарування, оформленого нотаріально. За вказаних обставин, 01.07.2025 ТСЦ 3247 здійснено перереєстрацію транспортного засобу «Land Rover Range Rover», 2021 року випуску, чорного кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , за новим власником – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.07.2025 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 . 
Крім того, 03.07.2025 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (дарувальник), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (обдаровувана), укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., зареєстрований в реєстрі за номером № 1108. Відповідно до п. 1.1 договору дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному належну йому на праві власності квартиру під номером АДРЕСА_2 . Згідно з п. 1.2 договору, квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.03.2011 Івчуком С.С., приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1589. Дублікат, що має силу оригіналу, вищезазначеного договору купівлі-продажу, виданий 02.07.2025 Івчуком С.С., приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області за реєстровим № 2344 замість втраченого договору. Право власності на квартиру за дарувальником зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.04.2011 Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради», реєстраційний номер майна: 18022423, номер запису: 6537 в книзі 54, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 03.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. За даними, викладеними у технічному паспорті, загальна площа відчужуваної квартири складає – 43,24 кв. м, житлова площа – 31 кв. м (п. 1.3 договору). У п. 1.4 договору дарувальником, серед іншого, засвідчено, що він не має обмежень щодо свого права розпорядження квартирою, яка є предметом цього договору; ця квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, під забороною (арештом), а також заставою, у тому числі податковою, не перебуває. Згідно з п. 2.1 договору дарунок сторони оцінюють у 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. За домовленістю сторін передача предмету договору здійснюється дарувальником обдаровуваному в день укладення цього договору, після його нотаріального посвідчення і державної реєстрації права власності на квартиру за обдаровуваним, а фактом, що підтверджує прийняття дарунку обдаровуваним, є одержання ним примірника цього договору (п. 3.1 договору). 
Відповідно до п. 4.4 договору на укладення цього договору отримана заява від сторін про те, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі та заява від дарувальника, що відповідно до шлюбного договору, посвідченого 26.06.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., предмет договору є його особистою приватною власністю, які долучені до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М.. 
ОСОБА_2 03.07.2025 звернулася до приватного нотаріуса Приходько Л.М. із заявою про державну реєстрацію прав на закінчений будівництвом об`єкт, а саме квартиру, житловою площею 31 кв. м, загальною площею 43,24 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначену заяву сформовано нотаріусом відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію прав та нерухоме майно та їх обтяжень» та зареєстровано за номером 67768700. До заяви додано технічний паспорт (витяг з ЄДЕССБ) № ТІ01:4914-2452-8531 6231 від 29.06.2025, договір дарування № 1108 від 03.07.2025 та інформацію від ЄДЕССБ. За результатами розгляду заяви від 03.07.2025 за реєстраційним номером 67768700 державним реєстратором прав на нерухоме майно – приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., 03.07.2025 прийнято рішення № 79740874 про проведення державної реєстрації прав за заявою. У цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3166521618060, а саме квартиру загальною площею 43.24 кв. м, житловою площею 31 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, з вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 , будучи підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, у короткий проміжок часу після повідомлення йому про підозру уклав зі своєю дружиною ОСОБА_2 нотаріально посвідчені договори дарування транспортного засобу від 27.06.2025 та дарування квартири від 03.07.2025, використавши таким чином приватно-правовий інструментарій з метою уникнення його арешту та можливої конфіскації, а також з метою уникнення виконання обов`язку щодо відшкодування заподіяної кримінальними правопорушеннями Гостомельській селищній військовій адміністрації шкоди. 
Крім того, станом на момент укладення ОСОБА_1 договорів дарування рухомого та нерухомого майна, правоохоронними органами здійснювалося досудове розслідування ще й у кримінальному провадженні № 12025100000000029 від 10.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України. У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 27.08.2025 повідомлено про підозру у зловживанні службовим становищем, а саме в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України. Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що дії ОСОБА_1 призвели до заподіяння матеріальної шкоди державному бюджету України в сумі 1 881 434, 03 грн..
А тому, просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 03.07.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною (зареєстровано в реєстрі за № 1108). Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3166521618060, що здійснена 03.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 79740874 від 03.07.2025. Визнати недійсним договір дарування транспортного засобу Land Rover, LG/S5U22M/D5U??, модель Range Rover, загальний легковий універсал, рік випуску 2021, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 27.06.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною (зареєстровано в реєстрі за № 1093). Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909996, банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку МФО 820172, розрахунковий рахунок UA028201720343190001000015641) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити, так як прокурор стверджує як про доведений факт наявність його вини у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, що полягають у заволодінні чужим майном (бюджетними коштами), шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в умовах воєнного стану, та у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчиненій організованою групою. Прокурор також стверджує як про встановлений факт, що внаслідок вчинення мною зазначених кримінальних правопорушень, місцевому бюджету в особі Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області завдано майнову шкоду на суму 506 047,20 грн.. При цьому, Прокурор ігнорує ст. 17 КПК України про те, що вина особи має бути доведена поза розумним сумнівом. Оскільки об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України передбачає обов`язкове існування наслідку у вигляді збитків у особливо великих розмірах, то саме у кримінальному провадженні прокурором має бути доведено поза розумним сумнівом наявність та розмір збитків, та вказане має бути встановлено саме обвинувальним вироком чи іншим рішенням суду. Зазначив, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і наразі відсутнє судове рішення, яким би були встановлені обставини, про які заявляє Прокурор. Твердження Прокурора у позовній заяві не лише містять неправдиву інформацію, зокрема про розмір інкримінованих мені збитків, а є порушенням презумпції невинуватості, оскільки вина особи, наявність та розмір має бути встановлено рішенням кримінального суду. Прокурор стверджує, що мною було завдано збитків Гостомельській СВА на суму 506 047,20 грн.. Ці твердження Прокурора є маніпулятивними, не відповідають дійсності, полягають в умисному завищенні суми збитків з метою створити у суду хибне враження у тому, що через значну суму збитків я вдався до відчуження майна. Позиція Прокурора спростовуються змістом повідомлення про підозру та обвинувального акту, з яких вбачається, що нарахована органом досудового розслідування сума збитків 506 тис. грн. інкримінується трьом особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. При цьому, правова кваліфікація дій усіх трьох осіб є однаковою. Якщо припустити, що судовим рішенням у кп № 12024110000000193 будуть встановлені збитки у розмірі 506 тис. грн., то ці збитки мають бути відшкодовані не мною самостійно, як це стверджує Прокурор, а трьома вище названими особами у рівнозначних частинах, у розмірі 168 682,40 грн. кожним, або ж солідарно. Повідомлення про підозру не має юридичної сили судового рішення та не може створювати преюдицію для цивільного суду. А обставини, зазначені у повідомленні про підозру, є такими, які потребують доведення у загальному порядку. Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, однак цивільний позов досі не заявлений. Також зазначив, що 168 тис. грн. не є значною сумою, яка б спонукала його діяти недобросовісно. Так як він веде підприємницьку діяльність як ФОП, зокрема у 2025 році його річний дохід склав 3536605,39 грн., що підтверджується річною Податковою декларацією за 2025 рік. Це підтверджує те, що договори дарування майна не можуть вважатися фраудаторними за наявності у нього іншого майна, зокрема грошових коштів, за рахунок чого може бути відшкодовано збиток. Автомобіль Range Rover та квартира у м. Коростені були придбані за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона отримала у подарунок від своїх близьких родичів та від продажу особистого майна, придбаного нею до шлюбу. Також одним з обов`язкових критеріїв фраудаторності є наявність заборгованості (грошового зобов`язання) у боржника перед кредитором (постанова ВС від 15.10.2025 року у справі № 753/13527/22). Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
Прокурором подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 в якому зазначив, що твердження відповідача ОСОБА_1 про порушення прокурором принципу презумпції невинуватості є безпідставними, оскільки предметом спору у справі № 279/2221/26 не є винуватість чи невинуватість ОСОБА_1 , який відповідно до кримінального процесуального законодавства у кримінальному провадженні № 12024110000000193 має статус особи, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (до моменту направлення кримінального провадження до суду – підозрюваний). Тобто, у даній справі не встановлюється наявність або відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень та не вирішується питання винуватості у їх вчиненні, тоді як з`ясуванню підлягає дійсність правочинів дарування нерухомого та рухомого майна, з урахуванням обставин та мети їх вчинення, добросовісність поведінки сторін та зловживання правом. Набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні не свідчить про її винуватість, однак є юридично значущою обставиною, яка підтверджує наявність ризику засудження та виникнення обов`язку щодо відшкодування шкоди. Таким чином, сам факт повідомлення про підозру у даній справі має значення не для встановлення вини ОСОБА_1 , а для оцінки його подальшої поведінки при укладенні правочинів дарування нерухомого та рухомого майна, яка, з урахуванням обставин справи, не відповідає стандартам добросовісності, та свідчить про зловживання правом. Наявність кількох осіб, яким повідомлено про підозру, та потенційна солідарна відповідальність не гарантує фактичного відшкодування шкоди, оскільки інші боржники можуть бути як неплатоспроможними, так і ухилятись від виконання зобов`язання. У свою чергу кредитор має право звернути стягнення на майно будь-кого з боржників у повному обсязі. Згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення. Тобто, внаслідок вчинення оспорюваних правочинів у ОСОБА_1 зменшився обсяг майнових прав, що в свою чергу впливає на можливість належного та повного відшкодування заподіяної кримінальними правопорушеннями шкоди у разі виникнення такого обов`язку. Долучена відповідачем до відзиву податкова декларація не є беззаперечним доказом фактичної наявності грошових коштів, оскільки відображає лише дохід за 2025 рік, а не залишок коштів, тобто не підтверджує фактичне збереження таких коштів на момент розгляду справи. ОСОБА_1 , маючи статус особи, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, усвідомлював настання наслідків у вигляді обов`язку відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні, а також конфіскації належного йому нерухомого та рухомого майна. Разом з тим, ОСОБА_1 , маючи на меті уникнути звернення стягнення на власне вартісне рухоме та нерухоме майно, безвідплатно відчужив автомобіль «Land Rover Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на користь своєї дружини через декілька днів після повідомлення йому про підозру, що свідчить про недобросовісність поведінки відповідачів та зловживання ними своїми правами. Зокрема, договір дарування транспортного засобу було укладено 27.06.2025, тобто через три дні після вручення повідомлення про підозру, а державну реєстрацію транспортного засобу здійснено в ТСЦ МВС за заявою ОСОБА_2 01.07.2025, тобто в день винесення слідчим суддею Святошинського районного суду міста Києва ухвали про накладення арешту на майно ОСОБА_1 . У свою чергу договір дарування квартири укладено через 9 днів після повідомлення про підозру (03.07.2025) та вже після накладення слідчим суддею арешту на вказане нерухоме майно. При цьому підготовка до відчуження квартири ОСОБА_1 також розпочалась ще у червні 2025 року, після вручення йому повідомлення про підозру (зокрема, 28.06.2025 за замовленням ОСОБА_1 ТОВ «КОМПАНІЯ ГЕОМЕТРІЯ» виготовлено технічний паспорт на квартиру, а 29.06.2025 сформовано його у ЄДЕССБ (реєстраційний номер TI01:4914-2452-8531-6231); 02.07.2025 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу видано дублікат договору купівлі продажу від 12.03.2011, яким підтверджувалося право власності дарувальника ( ОСОБА_1 ) на квартиру). Прокуратура наголошує на тому, що оспорювані договори дарування були укладені ОСОБА_1 в короткий термін часу після повідомлення про підозру, відчуження майна здійснено безоплатно на користь близької особи, а саме дружини, внаслідок вчинення відповідних правочинів зменшилася платоспроможність відповідача 1, а відтак сукупність зазначених обставин свідчить про спрямованість дій останнього на виведення майна з-під можливого звернення стягнення, ухилення від обов`язку відшкодування шкоди та є ознаками фраудаторного правочину. Також у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 зазначає, що автомобіль та квартира у м. Коростені були придбані за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона отримала у подарунок від своїх близьких родичів та від продажу особистого майна, придбаного нею до шлюбу. Оскільки відповідачем не надано доказів обставин, про які він стверджує у відзиві на позовну заяву, такі доводи не заслуговують на увагу.
Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Дигас О.П. подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити так як обставини викладені в позовній заяві щодо належності ОСОБА_1 права особистої приватної власності на автомобіль Land Rover Range Rover 2021 року випуску та квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це не відповідають дійсності. Дійсні обставини полягають у тому, що автомобіль Land Rover Range Rover 2021 року випуску та квартира за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані за особисті кошти ОСОБА_2 та є її особистою приватною власністю. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 12.10.2007 року. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана у шлюбі ОСОБА_2 у 2011 році за зароблені нею кошти від підприємницької діяльності до шлюбу, а також за кошти, отримані від продажу майна до укладення шлюбу. Щодо придбання автомобіля Land Rover, то він придбавався за особисті кошти від продажу особистої нерухомості та подарованих батьками та рідним братом коштів. 11.04.2018 року ОСОБА_2 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ляшенко В.В., зареєстрованим за №918. Відповідно до п. 3 Продаж вчинено на 210 000 грн. Вказану квартиру було придбано ОСОБА_2 до шлюбу на підставі Договору купівлі-продажу від 12.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Децик Е.М., зареєстрованого за №421. Також 17.05.2021 року ОСОБА_2 отримала у подарунок від свого брата ОСОБА_5 кошти у сумі 4 000 000 грн. за Договором дарування грошей, посвідченого приватним нотаріусом Мельник Н.О., зареєстрованого за №5219. 17.05.2021 року ОСОБА_2 отримала у подарунок від своєї матері ОСОБА_6 кошти в сумі 1 500 000 грн. за Договором дарування грошей, посвідченого приватним нотаріусом Мельник Н.О., зареєстрованого за №5220. У 2024 році саме за подаровані близькими родичами та отримані від продажу особистого нерухомого майна особисті кошти ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки Land Rover, LG/S5U22M/D5U, модель Range Rover, 2021 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , днз НОМЕР_1 . Таким чином, автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover, номер кузова НОМЕР_2 , днз НОМЕР_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 . У свою чергу, у ОСОБА_1 були відсутні кошти на придбання автомобіля. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 частіше користувався автомобілем у потребах сім`ї, то ОСОБА_2 вирішила, що доцільніше зареєструвати автомобіль у ТСЦ МВС саме на чоловіка. Однак сама по собі реєстрація майна на ім`я одного з подружжя не свідчить про те, що він є її власником (постанова КЦС ВС у справі №199/8806/23 від 27.10.2025 р.) Договори дарування автомобіля від 27.06.2025 року та квартири від 03.07.2025 року були укладені з метою належного впорядкування права власності ОСОБА_2 на належне їй майно, яке було придбане за її особисті кошти, у тому числі у зв`язку з наявністю між подружжям Шлюбного договору. А тому абсолютно хибними є твердження прокурора про те, що власником зазначеного майна був ОСОБА_1 та він нібито здійснив недобросовісне відчуження належного йому майна на користь дружини ОСОБА_2 . Відсутність порушених прав держави в особі Позивача Прокурор не обґрунтував, які саме права та законні інтереси Гостомельської СВА (Позивача) були порушені укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорами дарування. Гостомельська СВА не є стороною договорів. Навпаки, з доданого Прокурором до позову листування між Київською обласною прокуратурою і Гостомельською СВА вбачається, що Гостомельська СВА не вважає, що її права якимось чином порушені. Відсутність цивільного позову та рішення про стягнення збитків і неможливість «використання права на зло». З позову вбачається, що Гостомельська СВА не подавала цивільний позов у межах кримінального провадження № 12024110000000193 від 21.03.2024р. про відшкодування збитків, зокрема, до ОСОБА_7 . Також відсутнє судове рішення про задоволення вимог Гостомельської СВА про стягнення збитків з ОСОБА_1 . Прокурор зазначив, що 30.10.2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024110000000193 від 21.03.2024р. був скерований до суду. При цьому, Прокурор не називає Гостомельську СВА цивільним позивачем та не наводить доказів того, що Гостомельська СВА подала цивільний позов про відшкодування збитків до ОСОБА_1 . Подання цивільного позову у межах кримінального провадження не потребує сплати судового збору, а прокурор міг подати такий цивільний позов самостійно в інтересах держави у порядку ч. 3 ст. 128 КПК України, проте цього не було зроблено. Враховуючи вищевказане, оскільки на момент укладення договорів дарування цивільний позов Гостомельською СВА до ОСОБА_1 про стягнення збитків не заявлявся, то у ОСОБА_1 було відсутнє будь-яке зобов`язання перед Гостомельською СВА. Вказане спростовує твердження Прокурора про те, що оспорювані договори дарування були укладені ОСОБА_1 з «використанням права на зло», адже «використання права на зло» передбачає існування правовідносин, де існує заборгованість, є боржник та кредитор. Проте, з позову не вбачається, що між ОСОБА_1 та Гостомельською СВА наявні правовідносини боржник-кредитор. А повідомлення про підозру або розгляд клопотання про арешт майна не замінює собою цивільний позов та не створює грошового зобов`язання у ОСОБА_1 перед Гостомельською СВА. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.10.2025 року у справі № 753/13527/22 : «Оскільки в матеріалах справи відсутні інші докази ознайомлення або вручення ОСОБА_1 та/або її захиснику копії цивільного позову, то апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що на момент укладення оспорюваних правочинів відповідачка не була обізнана про потенційну можливість виникнення у неї грошового зобов`язання перед ТОВ «Марафет Хоум». При цьому апеляційний суд спростував доводи ТОВ «Марафет Хоум» про те, що ОСОБА_1 знала про цивільний позов, зокрема через повідомлення про підозру 17 жовтня 2019 року та розгляд клопотання про арешт майна 02 грудня 2019 року, оскільки обізнаність про цивільний позов має підтверджуватися належними доказами (наприклад, врученням копії позову), а повідомлення про підозру у вчиненні розтрати майна позивача не є тотожним ознайомленню з цивільним позовом та підозра стосувалася кримінального провадження, а не цивільного позову про стягнення коштів». Прокурором не доведено відсутність у ОСОБА_1 іншого майна У позові Прокурор стверджує, що Гостомельській СВА завдано збитки у розмірі 506 тис. грн. З обвинувального акту вбачається, що у завданні збитків підозрюються три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. При цьому, вказаним трьом особам інкримінуються однакові статті КК України. Отже, теоретично при доведенні Прокурором розміру збитків, вказані три особи мали б відшкодовувати збитки порівну, кожен у розмірі близько 168 тис. грн., або ж солідарно. Прокурором не доведено неплатоспроможність ОСОБА_1 , зокрема не доведено відсутність у ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 168 тис. грн., за рахунок яких можуть бути відшкодовані збитки. Щодо необізнаності ОСОБА_2 про арешт майна на момент реєстрації Прокурор безпідставно стверджує, що Відповідачі укладали договори з метою уникнення виконання Ухвали слідчого судді про арешт майна від 01.07.2025 року справі № 759/14388/25, і що ОСОБА_2 нібито здійснила реєстрацію права власності на автомобіль та квартиру усупереч накладеному на майно арешту. Однак, як вбачається зі змісту зазначеної Ухвали слідчого судді у ЄДРСР, судове засідання 01.07.2025 року проводилось без повідомлення та участі власника майна. А тому ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не могли знати про розгляд питання про арешт майна та не знали, що на майно може бути накладено арешт. З цієї ж підстави ухвала не була у встановлені строки оскаржена до апеляційного суду. З ЄДРСР вбачається, що ухвала була опублікована у реєстрі для загального доступу лише 03.07.2025 року, а набрала законної сили 07.07.2025 року. При реєстрації ОСОБА_2 права власності на автомобіль 01.07.2025 у ТЦС МВС у реєстрі були відсутні будь-які відомості про арешт майна. Так само, при здійсненні реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру 03.07.2025 року нотаріус перевіряла наявність арештів у реєстрі, проте таких не було виявлено. Прокурором не долучено докази, які б могли підтвердити, що відповідачі знали про арешт майна. Щодо реальності договорів та їх наслідків У Постанові від 15.10.2025 року у справі № 753/13527/22 Верховний Суд визначив критерії фраудаторного договору: «Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення); майно відчужене на користь пов`язаної особи; після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Проте Договори дарування транспортного засобу від 27.06.2025 та дарування квартири від 03.07.2025 не відповідають вищевказаним ознакам фраудаторності, а є реальними, оскільки: Договори були спрямовані та призвели до настання реальних наслідків. Так, майно, зареєстроване на ОСОБА_1 , не було його власністю, а було придбане у шлюбі за особисті кошти ОСОБА_2 , а тому майно належить їй на праві особистої приватної власності відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України. Договори були спрямовані на реєстрацію права власності за реальним власником майна ОСОБА_2 . З позову вбачається, що Гостомельська СВА не заявляла цивільний позов до ОСОБА_1 про стягнення збитків, а тому безпідставно стверджувати, що ОСОБА_1 здійснив відчуження майна після пред`явлення до нього позову. Саме тому ОСОБА_1 не міг діяти з «використанням права на зло». З позову вбачається, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед Гостомельською СВА, оскільки відсутнє рішення суду про стягнення збитків. Між ОСОБА_1 та Гостомельською СВА не існує правовідносин боржник-кредитор. А тому укладеними договорами не порушені права Гостомельської СВА. ОСОБА_2 також не є боржником Гостомельської СВА у будь-якому розумінні. У договорах зазначена дійсна ринкова власність майна. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не могли знати про наявність ухвали про арешт майна на момент укладення договорів, оскільки судовий розгляд відбувався без повідомлення власників. А реєстрація права власності ОСОБА_2 відбувалась за відсутності арешту на майно. Прокурором не обґрунтовано відсутності у ОСОБА_1 грошових коштів для відшкодування потенційних збитків у розмірі 168 тис. грн. Крім того, прокурор не мав підстав подавати позовну заяву про недійсність договорів дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду замість Гостомельської СВА. Просить стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.. 
Прокурором подано відповідь на відзив, в якому зазначив, про те, що з долучених до позовної заяви прокурора документів (зокрема, інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно та спірного договору дарування квартири) вбачається, що квартира до моменту її дарування відповідачу 2 перебувала у власності відповідача 1 та була набута останнім на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.03.2011 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Івчуком С.С. за реєстровим номером 1589 (дублікат договору замість втраченого видано вказаним нотаріусом 02.07.2025 за реєстровим номером 2344). Відповідно до п. 4.4 договору дарування квартири, на укладення цього договору отримана заява від сторін про те, що вони перебувають в Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.05.2026 3 зареєстрованому шлюбі та заява від дарувальника ( ОСОБА_1 ), що відповідно до шлюбного договору, посвідченого 26.06.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., предмет договору є його особистою приватною власністю. Також, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. у своєму поясненні стверджує, що відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України перед посвідченням договорів дарування квартири та транспортного засобу перевірила належність цього майна саме ОСОБА_1 .. З викладеного слідує, що відповідачем ОСОБА_2 не доведено того, що квартира є її особистою приватною власністю та не спростовано надані прокуратурою докази, з яких вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_1 , який через декілька днів після набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні подарував її дружині – відповідачу ОСОБА_2 .. Аналогічно з приводу придбання автомобіля Land Rover Range Rover, 2021 року випуску, представник відповідача ОСОБА_2 стверджує, що транспортний засіб придбавався ОСОБА_2 у 2024 році за особисті кошти від продажу особистої нерухомості та за рахунок коштів, подарованих батьками та рідним братом. З доводів відзиву слідує, що у вересні 2024 року автомобіль придбано ОСОБА_2 за рахунок коштів, які вона набула від продажу особистого майна у квітні 2018 року та отриманих в подарунок у травні 2021 року. Однак, враховуючи сплив значного часу між датами отримання ОСОБА_2 коштів та датою придбання транспортного засобу, з огляду на відсутність жодних належних доказів на підтвердження цього аргументу, відсутні підстави стверджувати, що автомобіль є особистою приватною власністю відповідача 2. До того ж у період 2018-2024 років ОСОБА_2 набуті кошти могла використати і для фінансування інших цивільно-правових угод (для прикладу, згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно у червні 2021 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 210.1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 ). У свою чергу, з урахуванням вказаного, доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності у ОСОБА_1 коштів для придбання автомобіля спростовуються відомостями, що містяться у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, поданій ОСОБА_1 . Так, у 2021 році ОСОБА_1 задекларував готівку у розмірі 1 300 000 грн, 48 000 доларів США та 47 000 євро. Також у декларації зазначено нежитлове приміщення, площею 210,1 кв. м, власником якого є ОСОБА_2 з датою набуття права 22.06.2021. Отже, підсумовуючи вищенаведене, слід наголосити на тому, що відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт того, що автомобіль та квартира, які були предметом спільних договорів дарування, є її особистою приватною власністю. Факт того, що Гостомельською СВА не пред`явлено цивільний позов у кримінальному провадженні до початку судового розгляду, не спростовує виникнення у відповідача 1 обов`язку відшкодування шкоди у майбутньому, оскільки особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Тобто, таке право може бути реалізоване і після ухвалення вироку суду. Доводи відзиву про відсутність порушення прав та інтересів держави є безпідставними. Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідача відсутнє будь-яке нерухоме майно, що свідчить про відчуження ним найбільш цінного майна та зменшення його платоспроможності. ОСОБА_1 , маючи статус особи, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, усвідомлював настання наслідків у вигляді обов`язку відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні, а також конфіскації належного йому нерухомого та рухомого майна. Разом з тим, ОСОБА_1 , маючи на меті уникнути звернення стягнення на власне вартісне рухоме та нерухоме майно, безвідплатно відчужив автомобіль «Land Rover Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на користь своєї дружини через декілька днів після повідомлення йому про підозру, що свідчить про недобросовісність поведінки відповідачів та зловживання ними своїми правами. Внаслідок вчинення оспорюваних правочинів у відповідача 1 зменшився обсяг майнових прав, що в свою чергу впливає на можливість належного та повного відшкодування шкоди, у заподіянні якої підозрюється ОСОБА_1 . Така поведінка відповідачів не може розцінюватись як добросовісна. Особа, яка вчиняє дії, пов`язані із зменшенням її платоспроможності після реєстрації кримінального правопорушення, яким завдано майнову шкоду, та повідомлення їй про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, а відтак будь-який правочин, вчинений боржником за наведених обставин, внаслідок якого зменшується платоспроможність боржника, набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі № 509/2517/20. Обраний спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки спрямований на відновлення становища, яке існувало до його вчинення, та повернення майна у власність особи, яка його відчужила.
Адвокатом Дигас О.П. подано заперечення на відповідь на відзиви прокурора, зазначивши, що позиція Прокурора про те, що договори дарування є фраудаторними, оскільки існує ймовірність виникнення збитків у майбутньому повністю суперечить вищевикладеним висновкам Верховного Суду. Позиція Прокурора суперечить принципу правової визначеності, який є основоположним для правової держави та верховенства права. Прокурор стверджує, що у ОСОБА_1 станом на 2021 рік були задекларовані грошові кошти у розмірі 47 тис. євро, 49 тис. доларів, 1,3 млн. грн., і припускає, що нібито за вказані кошти міг бути придбаний автомобіль Range Rover. На підтвердження Прокурор додає декларацію ОСОБА_1 за 2021 рік (подану 22.07.2022 року). Проте з цієї ж декларації вбачається, що ОСОБА_1 задекларував належні ОСОБА_2 грошові кошти у значно більшому обсязі, а саме: 11 млн. грн, 205 тис. євро, 237 тис. доларів США. А тому вказаним доказом Прокурор лише підтвердив доводи, викладені у відзиві представника ОСОБА_2 про те, що автомобіль був придбаний за її особисті кошти, докази чого додані до відзиву. Також надана Прокурором декларація спростовує твердження про те, що у ОСОБА_1 відсутнє інше майно для відшкодування збитків у майбутньому, оскільки вбачається, що вірогідно в останнього є у наявності збережені грошові кошти у розмірі більше 168 тис. грн., за рахунок яких може бути здійснено відшкодування.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. в листі до суду позицію щодо позову не висловила, зазначила, що підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій не мала.
Клопотання відповідачів про повернення позовної заяви із запереченнями на відкриття провадження у справі, з посиланням на те, що прокурор не має повноважень на представництво Гостомельської селищної військової адміністрації в суді, вирішено ухвалою від 29.04.2026 року. 
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024110000000193 від 21.03.2024 (30.10.2025 кримінальне провадження направлено до Ірпінського міського суду з обвинувальним актом). В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 24.06.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, а саме у заволодінні чужим майном (бюджетними коштами), шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в умовах воєнного стану, та у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, вчиненій організованою групою. Внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень місцевому бюджету в особі Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області заподіяно майнову шкоду на загальну суму 506047,20 грн.. 
Враховуючи те, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, 30.06.2025 слідчим за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні складено та направлено клопотання слідчому судді про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_1 , зокрема:- автомобіль «Land Rover Range Rover», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип кузова – універсал-в-загальний, код типу кузова – 1600, рік випуску – 2021, VIN – НОМЕР_2 , номер кузова - НОМЕР_2 ; квартиру, загальною площею 43,24 кв. м, житловою площею 30,75 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 01.07.2025 на вказане майно, з урахуванням положень ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, накладено арешт шляхом позбавлення ОСОБА_1 права на відчуження та розпорядження зазначеним майном.
Згідно договору дарування транспортного засобу від 27.06.2025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1093, ОСОБА_1 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_2 (обдаровувана-дружина відповідача) прийняла у власність транспортний засіб – Land Rover, LG/S5U22M/D5U??, модель Range Rover, загальний легковий універсал, рік випуску 2021, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить дарувальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.09.2024 (дата першої реєстрації 28.05.2021 ТСЦ 3246; особливі відмітки: LG/S5U22M/D5U??). 
Відповідно до п. 1.2 договору середньоринкова вартість транспортного засобу становить 1 000 000 (один мільйон) грн.. 
У п. 2 договору дарувальник стверджує наступне: сторони є подружжям, предмет договору придбаний дарувальником у зареєстрованому шлюбі з обдаровуваною; транспортний засіб, який є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не подарований, не відчужений ніяким іншим способом, не заставлений, під податковою заставою, у спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо відчужуваного транспортного засобу у третіх осіб, а також будь-яких інших обтяжень та обмежень у праві розпорядження немає; обставини, які перешкоджали б вчиненню правочину та які б вмовчувалися дарувальником, не існують. 
Зі змісту п. 3.1 договору вбачається, що передача транспортного засобу здійснена до підписання цього договору дарування. 
У подальшому, а саме 01.07.2025, ОСОБА_2 звернулася до Територіального сервісного центру 3247 із заявою № 2569079714 про проведення операції з перереєстрації транспортного засобу за новим власником на підставі договору дарування, оформленого нотаріально. За вказаних обставин, 01.07.2025 ТСЦ 3247 здійснено перереєстрацію транспортного засобу «Land Rover Range Rover», 2021 року випуску, чорного кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , за новим власником – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.07.2025 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 . 
03.07.2025 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (дарувальник), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (обдаровувана), укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., зареєстрований в реєстрі за номером № 1108.
Відповідно до п. 1.1 договору дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному належну йому на праві власності квартиру під номером АДРЕСА_2 . 
Згідно з п. 1.2 договору, квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.03.2011 Івчуком С.С., приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 1589. 
Дублікат, що має силу оригіналу, вищезазначеного договору купівлі-продажу, виданий 02.07.2025 Івчуком С.С., приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області за реєстровим № 2344 замість втраченого договору. Право власності на квартиру за дарувальником зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.04.2011 Комунальним підприємством «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради», реєстраційний номер майна: 18022423, номер запису: 6537 в книзі 54, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 03.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. За даними, викладеними у технічному паспорті, загальна площа відчужуваної квартири складає – 43,24 кв. м, житлова площа – 31 кв. м (п. 1.3 договору). 
У п. 1.4 договору дарувальником, серед іншого, засвідчено, що він не має обмежень щодо свого права розпорядження квартирою, яка є предметом цього договору; ця квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, під забороною (арештом), а також заставою, у тому числі податковою, не перебуває. 
Згідно з п. 2.1 договору дарунок сторони оцінюють у 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень. За домовленістю сторін передача предмету договору здійснюється дарувальником обдаровуваному в день укладення цього договору, після його нотаріального посвідчення і державної реєстрації права власності на квартиру за обдаровуваним, а фактом, що підтверджує прийняття дарунку обдаровуваним, є одержання ним примірника цього договору (п. 3.1 договору). 
Відповідно до п. 4.4 договору на укладення цього договору отримана заява від сторін про те, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі та заява від дарувальника, що відповідно до шлюбного договору, посвідченого 26.06.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., предмет договору є його особистою приватною власністю, які долучені до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М.. 
ОСОБА_2 03.07.2025 звернулася до приватного нотаріуса Приходько Л.М. із заявою про державну реєстрацію прав на закінчений будівництвом об`єкт, а саме квартиру, житловою площею 31 кв. м, загальною площею 43,24 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначену заяву сформовано нотаріусом відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію прав та нерухоме майно та їх обтяжень» та зареєстровано за номером 67768700. До заяви додано технічний паспорт (витяг з ЄДЕССБ) № ТІ01:4914-2452-8531 6231 від 29.06.2025, договір дарування № 1108 від 03.07.2025 та інформацію від ЄДЕССБ. За результатами розгляду заяви від 03.07.2025 за реєстраційним номером 67768700 державним реєстратором прав на нерухоме майно – приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М., 03.07.2025 прийнято рішення № 79740874 про проведення державної реєстрації прав за заявою. 
У цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Л.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3166521618060, а саме квартиру загальною площею 43.24 кв. м, житловою площею 31 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17), від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження№ 61-1300св18), від 27 травня 2024 року у справі № 607/16232/22 (провадження № 61-3677св24) та багатьох інших.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постановах Верховного Суду: від 28 лютого 2018 року у справі № 909/330/16, від 01 листопада 2018 року у справі № 910/18436/16, від 13 березня 2019 року у справі № 757/12646/16, від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) вказано, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки,що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. 
Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 статті 81 ЦПК України).
Заперечення відповідача ОСОБА_1 не спростовують зазначеного судом. 
Доводи, наведені відповідачем ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу, зазначення певної правової норми, наведеної у відзиві на позовну заяву не є визначальним при вирішенні судом справи щодо визнання правочинів недійсними (фраудаторними), оскільки не підтверджуються матеріалами справи. До того ж, судом не вирішується спір щодо поділу майна подружжя, в якому встановлюються обставини набуття права власності майна. 
Судом надано оцінку обставинам, які дозволяють кваліфікувати оспорювані правочини як фраудаторні, а саме: контрагент договору - дружина; безоплатність договору; час укладення; відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 .. 
Протилежного відповідачами в силу вимог процесуального закону не доведено.
Правова оцінка вказаних обставин дозволяє зробити висновок, що оспорювані договіри дарування є фраудаторним, тобто вчиненим з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про конфіскацію майна, у разі його ухвалення. При цьому договори було укладено одразу після пред`явлення обвинувчаення ОСОБА_1 у кримінальному провадженні. 
З урахуванням наведене та аналізуючи норми закону, суд дійшов висновку про фіктивність таких правочинів та наявність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними, відтак позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст.141 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,258,259,263,265,354 ЦПК України, ст.ст. 203,215, 229,230,234,317,319,717 ЦК України,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 03.07.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною (зареєстровано в реєстрі за № 1108). 
Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 3166521618060, що здійснена 03.07.2025 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 79740874 від 03.07.2025. 
Визнати недійсним договір дарування транспортного засобу Land Rover, LG/S5U22M/D5U??, модель Range Rover, загальний легковий універсал, рік випуску 2021, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 27.06.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приходько Лілією Миколаївною (зареєстровано в реєстрі за № 1093). 
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909996, банк одержувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку МФО 820172, розрахунковий рахунок UA028201720343190001000015641) по 3993 (три тисячі дв`ятсот дев`яносто три) грн. 60 коп. судового збору. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.
Сторони:
Позивач – Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, адреса місця знаходження: 08290, с-ще Гостомель,вул. Свято-Покровська, буд. 125, Київська область, ЄДРПОУ 44825757.
Заступник керівника Київської обласної прокуратури Таможня О., адреса місця знаходження: 01601, м.Київ, бульвар Лесі українки, 27/2.
Відповідач – ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання:   АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації/проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Приходько Лілія Миколаївна, адреса місця знаходження: 01010, м.Київ, вул. Московська, 20 літ. "Б".
Суддя: Невмержицька О.А.