ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р. 	Справа № 440/16241/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2026, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 19.01.26 по справі № 440/16241/25
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
до  Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод"   
про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій,

ВСТАНОВИВ

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту – позивач, ГУ ПФУ в Полтавській області) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький колісний завод» (далі по тексту – відповідач, ПрАТ «Кременчуцький колісний завод»), в якому просило суд:
- стягнути з ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 107266 грн 45 коп невідшкодованої суми витрат на виплату і доставку пенсій, призначених за Списком № 1 (24600,22 грн) та за Списком № 2 (82666,23 грн) та видати відповідний виконавчий лист.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування за спірний період фактичних витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-ХІІ) та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) окремим громадянам, що зумовило звернення до суду про їх стягнення.
Пояснив, що оскільки у строк, визначений пунктом 6.7 «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1 (далі – Інструкція № 21-1), вказана у розрахунках позивача сума відповідачем самостійно не сплачена, у ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» виникла заборгованість перед Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у розмірі 107266 грн 45 коп, несплата якої може привести до виникнення заборгованості з виплати пенсій, що нанесе шкоду Пенсійному фонду України та державі в цілому.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі № 440/16241/25 позов Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, код ЄДРПОУ 13967927) до Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький колісний завод» (39611, м. Кременчук, пр-д Ярославський, 8, код ЄДРПОУ 00231610) про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій - задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Кременчуцький колісний завод» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заборгованість із сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, яка виникла за період з 01.11.2025 по 30.11.2025 в загальній сумі 107266 грн. 45 коп. (сто сім тисяч двісті шістдесят шість гривень 45 коп.).
ПрАТ «Кременчуцький колісний завод», не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення від 19.01.2025 у справі № 440/16241/25 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.
Судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вирішення по суті спору про стягнення заборгованості неможливе без підтвердження її розміру за заявлений період в розрізі кожного пенсіонера шляхом надання доказів фактично понесених витрат, оскільки сума до відшкодування має бути достовірною та підтверджуватись належними доказами понесених витрат. Водночас, надані позивачем розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у листопаді 2025 року, що були взяті судом до уваги, не є первинними документами, а є документами, якими передбачено узагальнення інформації по розмірам сум та по особам - отримувачам пільгової пенсії, а відтак, такі розрахунки не підтверджують наявність заборгованості.
Крім того, зауважив, що судом першої інстанції не з`ясовано чи були отримані відповідачем розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та чи подавалися заперечення.
Підсумовуючи вищевикладене, вважає, що сума позовних вимог на сьогоднішній день є непідтвердженою, а отже не може бути стягнута з відповідача у повному обсязі, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості, що спричинило ухвалення незаконного по суті рішення.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, ГУ ПФУ в Полтавській області просило відмовити ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2025 року по справі № 440/16241/25 залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вважає, що єдиною підставою для відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є відповідний розрахунок, складений згідно з вимогами Інструкції № 21-1 на підставі розпорядження про призначення пільгової пенсії, а тому доводи відповідача про те, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у листопаді 2025 року, які долучені до матеріалів справи, не є первинними документами є неприйнятними.
Стверджував, що протягом багатьох років відповідач відшкодовує витрати Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій за Списками № 1 та № 2 по своїх працівниках (колишніх працівниках), а ГУ ПФУ в Полтавській області щомісяця направляє на адресу відповідача повідомлення (розрахунки) про необхідність відшкодування витрат, при цьому, жодного разу ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» не оскаржував надіслані розрахунки, та не ставив під сумнів обраховані управлінням суми до відшкодування.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки позивача, ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» зареєстрований як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 12.03.1991.
Згідно з даними позивача за відповідачем числиться заборгованість по виплаті та доставці пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, в частині доставки пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону № 1788-XII, за період з 01.11.2025 по 30.11.2025, у загальній сумі 107266 грн 45 коп. (за Списком № 1 - 24 600,22 грн, за Списком № 2 - 82666,23 грн).
Указана заборгованість підтверджується відповідними розрахунками, які містяться в матеріалах справи, та розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які надсилалися ГУ ПФУ в Полтавській області на адресу ПрАТ «Кременчуцький колісний завод».
Оскільки заборгованість відповідачем у добровільному порядку сплачена не була, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період були отримані відповідачем, не були оскаржені, є чинними, однак, суми витрат, вказані у цих розрахунках, ним не сплачені, у зв`язку з чим підлягають стягненню в примусовому порядку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон № 1058-IV та Закон № 1788-XII.
Так, статтею 13 Закону № 1788-XII визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
За визначенням, наведеним у пункті "а" ст.13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.
Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
Статтею 2 Закону № 400/97-ВР встановлено, що для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2 - 8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно зі статтею 3 Закону № 400/97-ВР, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 ПК України, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
Порядок відшкодування підприємством витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах встановлено Інструкцією № 21-1.
Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону №1058-IV:
особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" ст.13 Закону №1788-XII та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.
Витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.
При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 6.4. Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, (пункт 6.7 Інструкції №21-1).
З аналізу вищенаведеного вбачається наявність у підприємств обов`язку відшкодовувати Пенсійному органу витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених працівникам таких підприємств (особам, які були зайняті на роботах за Списком № 1 та Списком № 2), при цьому, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Отже, розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, оформлений належним чином у відповідності до Інструкції 21-1, є єдиним документом, який підтверджує фактичні витрати на виплату та доставку пенсій за Списками № 1 та № 2.
Колегія суддів враховує, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 640/18421/19, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Отже, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є підставою для стягнення заборгованості.
Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд в постановах від 14 вересня 2022 у справі №817/1943/17, та від 26 жовтня 2022 у справі №812/1231/17.
Позивачем надано до матеріалів справи копії розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту “а”, статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а також призначених відповідно до пунктів "б-з" статті 13 Закону № 1788-ХІІ, відповідно до яких, відшкодуванню Пенсійному фонду України підлягає за період з 01.11.2025 по 30.11.2025 року в загальна сума 107 266 грн 45 коп. (за Списком № 1 - 24 600,22 грн, за Списком № 2 - 82666,23 грн).
Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було направлено на адресу ПрАТ «Кременчуцький колісний завод» розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, а відповідач отримав вказані документи 20.11.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R068026878865 (а.с. 29).
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем у даній справі не було надано належних обґрунтувань щодо невідповідності наданих позивачем доказів, або зазначення в них неправдивих відомостей.
Обставини того, що вказані у розрахунках пенсіонери отримали право на пільгові пенсії за відповідними списками під час праці на підприємстві відповідачем фактично не заперечується.
Належних доказів неправомірності обчислення місячного розміру фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, особам визначених в таких розрахунках, відповідачем до суду не надано.
Також підлягає врахуванню те, що відповідач не оскаржив у судовому порядку розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списками № 1 та № 2, отже, фактично погодився з сумами, вказаними у них. Не надано апелянтом і доказів неправомірності обчислення місячного розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій особам, визначених у розрахунках. Відповідач у своїй скарзі не наводить обставин того, що пенсіонери, які зазначені в розрахунках, є померлими або є рішення суду про визнання пенсіонерів безвісно відсутніми або оголошення померлими. Також матеріали справи не містять відомостей про те, що пільгові пенсії вказаним особам не виплачуються.
Отже, беручи до уваги, що розмір заборгованості підтверджений складеними управліннями Пенсійного фонду України розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, а сума фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у строки, встановлені Інструкцією № 21-1, відповідачем в добровільному порядку не була сплачена (належних доказів сплати такої суми заборгованості, виконання обов`язку в інший спосіб, припинення існування такого обов`язку з будь-яких підстав відповідачем не було надано), слід дійти висновку, що розрахунки щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за спірний період в загальному розмірі 107266 грн 45 коп є такими, що підлягають сплаті відповідачем, тобто, стягненню в судовому порядку.
Зазначені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 29.09.2020 по справі № 820/1957/18, від 10.09.2020 по справі № 820/6674/15.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було дотримано вимоги частини 2 статті 77 КАС України, натомість ПрАТ «Кременчуцький колісний завод», враховуючи приписи частини 1 статті 77 КАС України, не було доведено обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у повному обсязі.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький колісний завод" - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі № 440/16241/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко