ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/2505/23    Головуючий у 1-й інстанції: Єпішин Ю.М.
Номер провадження: 22-ц/819/934/26      Доповідач: Воронцова Л.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя - доповідач) Воронцової Л.П.,
суддів: Майданіка В.В.,
Приходько Л.А.,
секретар Андреєва В.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Стороженко Денис Петрович,
відповідач - Херсонська державна морська академія,
представники - ОСОБА_2 , адвокат Слєпченко Олександр Олександрович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Стороженко Денис Петрович, та Херсонської державної морської академії, від імені якої діє Гусєв Віктор Миколайович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Єпішина Ю.М., дата складання повного судового рішення 23 березня 2026 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Стороженко Денис Петрович, до Херсонської державної морської академії про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вище зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 2008 року працює в Херсонській державній морській академії ( далі - ХДМА, академія), до 2020 року обіймала посаду завідувача кафедри інформаційних технологій, комп`ютерних систем і мереж. Із 2021 року обіймала посаду доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння. Наказом ХДМА № 58-к від 21.06.2023 року її звільнено з посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи, за п. 3 ст. 41 КЗпП України. Позивач не погоджується з даним наказом, вважає, що заяви, які стали підставою для її звільнення, написані курсантами через півроку-півтора року після закінчення курсу, який вона викладала та у процесі викладання не мали будь-яких зауважень, могли бути тиском з боку керівництва. Три із п`яти заяв курсантів написані після засідання студентської ради, рішення якої стала підставою її звільнення та після оголошення у групі курсатів керівництвом студентської ради про наявність великої кількості скарг на ОСОБА_1 та можливість її звільнення. Обставини, які стали підставою для звільнення позивача є незаконними, такими, що не відповідають дійсності, та були зроблені під тиском з боку керівництва відповідача з метою звільнення позивача. Факти, зазначені у заявах курсантів про те, що позивач викладає російською мовою, ніяким чином не підтверджені та не відповідають дійсності. 21.06.2023 року на засідання постійно діючої комісії з етики управління конфліктами з порядком денним: "здійснення позивачем освітнього процесу мовою агресора - російською мовою в умовах воєнного стану", позивача не було запрошено. Комісія здійснювала розгляд вказаного питання, як вже встановлений факт, підтверджений заявами курсантів. Позивач зазначає, що викладені в заявах курсантів факти не підтверджені конкретними доказами, більшість курсантів, які писали заяви, не відвідували заняття з 2022 року. Позивач вважає, що її було звільнено з порушенням процедури та норм трудового законодавства, внаслідок чого наказ про її звільнення є незаконним, підлягає скасуванню, а її має бути поновлено на роботі.
Просила суд скасувати наказ №58-к від 21 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії; поновити на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії та допустити в цій частині негайне виконання судового рішення. Стягнути з Херсонської державної морської академії на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2023 року по день ухвалення рішення у справі, допустити в цій частині негайне виконання судового рішення в межах за один місяць, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції і мотиви його прийняття
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2026 року позов задоволено частково.
Скасовано наказ № 58-к від 21 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії.
Стягнуто з Херсонської державної морської академії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 22.06.2023 року по 21.06.2024 року в сумі 341 270 грн. 72 коп., яка визначена без урахування утримання податку та інших обов`язкових платежів, та судовий збір в розмірі 2 147 грн. 20 коп. 
Стягнуто з Херсонської державної морської академії на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. 
У іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що відповідачем не доведено законності звільнення позивача на підставі вчинення нею аморального проступку (п. 3 ст. 41 КЗпП України), матеріали справи не містять відомостей про попередні зауваження за порушення мовного законодавства, що свідчить про відсутність попередніх заходів дисциплінарного впливу та вказує на порушення процедури та неспівмірність стягнення. Сама лише вказівка на використання російської мови під час освітнього процесу, без належної фіксації цього факту та допиту свідків (явку яких відповідач не забезпечив), не може бути достатньою підставою для звільнення на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України.
Суд звернув увагу на подання представниками відповідача взаємовиключних заяв: про визнання позову та, згодом, про повну відмову в його задоволенні, що свідчить про суперечливу процесуальну поведінку представників відповідача та відсутність єдиної та обґрунтованої правової позиції сторони.
Оскільки термін дії трудового договору з позивачем закінчився 30.11.2025 року та не надано доказів того, що термін дії договору продовжено, відсутні підстави для поновлення позивача на роботі, і позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії задоволенню не підлягають.
Суд зазначив, враховуючи, що ОСОБА_1 була незаконного звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України, але на час розгляду справи термін дії її трудового договору закінчився 30 листопада 2025 року, то остання має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не із дати звільнення та по день ухвалення рішення, а за рік : за період з 22.06.2023 року по 21.06.2024 року.
При розрахунку суми, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, виходив із середнього заробітку позивача перед звільненням, згідно довідки - 1 302,56 грн , тривалості вимушеного прогулу та вважав, що до виплати підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 341 270,72 грн., за період з 22.06.2023 року по 21.06.2024 року.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
Не погоджуючись із рішенням суду Херсонська державна морська академія і ОСОБА_1 , подали окремі апеляційні скарги.
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стороженко Д.П. посилається на те, що вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд безпідставно обмежив його розмір межами одного року, тому рішення суду оскаржується виключно в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Скарга мотивована тим, що частиною 2 статті 235 КЗпПУ передбачено виняток, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що відповідає сталій практиці Верховного Суду у спорах щодо незаконного звільнення працівників, які працюють за строковими трудовими договорами, якщо на час вирішення спору строк дії такого договору закінчився, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню від дня незаконного звільнення до дня закінчення строку дії контракту.
Провадження у даній справі відкрито 06 листопада 2023 року, оскаржуване рішення ухвалено судом 11 березня 2026 року, відповідно, розгляд заяви в суді першої інстанції тривав понад один рік, а з моменту незаконного звільнення до завершення дії контракту минуло більше двох років.
Законодавець чітко пов`язує можливість обмеження виплати середнього заробітку одним роком виключно з наявністю вини працівника у тривалому розгляді справи, жодних доказів чи обставин, які б свідчили про затягування розгляду справи з боку позивача або її представника, матеріали справи не містять, і судом першої інстанції таких фактів не встановлено. Це відповідає судовій практиці Верховного Суду, постанова у справі №185/14111/23 від 30 липня 2025 року.
Скаржник зазначає, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, обмежений виключно датою закінчення дії строкового контракту, тобто за період з 22 червня 2023 року по 30 листопада 2025 року, що становить становить: 637 робочих днів х 1302,56 грн = 829 730,72 грн.
Позивач просила рішення суду змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Херсонської державної морської академії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, без застосування обмеження в один рік, за період з 22.06.2023 року по 30.11.2025 року (по дату закінчення строку дії контракту) в розмірі 829 730,72 грн., який визначений без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
Херсонська державна морська академія, від імені якої діє представник ОСОБА_2 , у поданій апеляційній скарзі в частині задоволених позовних вимог, не погоджується із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 працювала у ХДМА на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння (наказ № 402-к від 30.11.2020 р.) на умовах строкового договору та додатково працювала за сумісництвом на умовах строкового трудового договору на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії.
Наказом №58-к від 21.06.2023 вона була звільнена з двох окремих посад на підставі пункту 3 статті 41 КЗпПУ.
Суд першої інстанції імперативних вимог процесуального закону щодо мотивувальної частини судового рішення не дотримався та фактично обмежився загальними фразами, що відповідачем "не доведено законності звільнення позивача на підставі вчинення нею аморального проступку".
Апелянт вважає, що мотивувальна частина рішення не містить повного, логічного та послідовного викладення фактичних обставин справи, встановлених судом. Суд обмежився фрагментарним наведенням окремих обставин без системного аналізу доказової бази та без належного співвіднесення встановлених обставин із конкретними доказами, на підставі яких вони встановлені. Відсутність чіткого викладення встановлених обставин унеможливлює перевірку правильності висновків суду та свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
У рішенні відсутня належна оцінка доказів відповідача у їх сукупності, не визначено, які докази визнаються належними, допустимими та достовірними, а які підлягають відхиленню та мотиви їх відхилення.
Судом не виконано обов`язок щодо надання мотивованої оцінки кожному аргументу відповідача. Істотні доводи сторони фактично залишені без розгляду, без їх аналізу та без наведення мотивів їх відхилення, що свідчить про порушення принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу.
У мотивувальній частині рішення відсутній системний аналіз норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Суд обмежився декларативним посиланням на окремі норми законодавства без розкриття їх змісту, без пояснення мотивів їх застосування та без встановлення зв`язку між правовими нормами і фактичними обставинами справи, не мотивував відхилення правових позицій і норм права, на які посилався відповідач.
Зазначені судом обставини не відповідають фактичним обставинам справи, а також базуються на неправильному та необґрунтованому застосуванні норм чинного законодавства України.
Відповідачем до матеріалів справи долучено сукупність взаємопов`язаних письмових доказів, які підтверджують системність використання російської мови в освітньому процесі позивачем, які відповідно до ст. 95 ЦПК України є письмовими доказами.
Окремим доказом є особисті письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.06.2023 року, у яких міститься фактичне підтвердження використання російської мови в освітньому процесі.
Письмові пояснення різних осіб, які узгоджуються між собою та іншими доказами, утворюють сукупність взаємопідтверджуючих доказів, достатніх для встановлення фактичних обставин та їх фіксацію.
До справи долучено матеріали навчальної платформи LMS Moodle з дисципліни "Інформаційні технології"; навчальні завдання, розміщені в електронній системі та складені російською мовою; електронні файли виконаних курсантами робіт (Excel-формат), що містяться в системі дистанційного навчання.
Позивачем визнано даний факт, зазначені докази підлягають оцінці нарівні з іншими доказами та можуть підтверджувати фактичні обставини у сукупності з письмовими доказами.
Суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про попередні зауваження за порушення мовного законодавства, що свідчить про відсутність попередніх заходів дисциплінарного впливу та вказує на порушення процедури та неспівмірність стягнення, при цьому не зазначив, що саме порушено відповідачем.
Жодної форми дисциплінарного стягнення як "зауваження" у КЗпП України не передбачено, а відповідно до ст. 147 КЗпПУ, за порушення трудової дисципліни до працівника можуть застосовуватися лише такі дисциплінарні стягнення: догана та звільнення, а за вчинення аморального проступку - звільнення п.3. ст.41 КЗпП України, що є додатковою підставою розірвання трудового договору (Постанова КЦС ВП від 09.11.2022 року у справі №524/3625/20).
У частині неспівмірності стягнення, суд не вказує в чому саме це полягає, з яких мотивів систематичне використання мови окупанта та загарбника в освітньому процесі не є підставою для звільнення працівника за вчинення аморального проступку.
Позиція ОСОБА_1 , що її головною метою є лише "донести навчальний матеріал" незалежно якою мовою, має чітку суперечливість позиції Конституційного суду України - "Мета освітнього процесу - не лише надати учневі/учениці академічних знань та вмінь, а й виховати в ньому/ній також повагу до національних цінностей тієї держави, в якій він/вона живе, до національних цінностей держави його/її походження…" (Рішення Конституційний Суд України по справі №1-179/2019(4094/19) від 14 липня 2021 року).
Робота доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння передбачає не лише передачу технічних знань, а й формування особистості курсанта як майбутнього офіцера та представника держави на міжнародній арені. Свідоме ігнорування державної мови та використання мови агресора під час війни є прямим порушенням обов`язку щодо патріотичного виховання молоді. За такого, свідоме використання мови держави-агресора під час збройної агресії проти України в освітньому процесі є демонстративним ігноруванням національних цінностей, що нівелює виховний авторитет викладача. Це не просто порушення "мовної норми", а аморальна поведінка щодо держави та курсантів, частина з яких може бути учасниками бойових дій або постраждалими від агресії.
Зазначення судом про не забезпечення явки відповідачем свідків - курсантів академії в судове засідання спростовується тим, що ні в матеріалах справи розміщеної в підсистемі "Електронний суд", ні в Єдиному реєстрі судових рішень станом на момент подання апеляційної скарги відсутня взагалі ухвала про виклик свідків, та будь -яких прийнятих рішень щодо покладання обов`язку на відповідача щодо забезпечення явки свідків. Наявні в матеріалах справи повістки не містять навіть інформації про надсилання їх відповідачу за місцем навчання свідків.
Згідно матеріалів справи, двоє із заявлених свідків, були повідомлені судом за допомогою засобів комунікації: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріалах справи наявна заява № 64499/24-Вх від 09.08.2024р від ОСОБА_5 - матері свідка ОСОБА_6 , та заява свідка ОСОБА_7 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції . 
Представник скаржника наголошує, що в матеріалах справи є пояснення цих курсантів, які свідчать про системність дій ОСОБА_1 та фактичний проміжок часу вчинення особою аморальної поведінки. Інші питання, які б вони могли підтвердити не відносяться до матеріалів справи.
Помилковим є висновок суду про суперечливість поведінки представників відповідача, оскільки ним не було надано заяву про визнання частково чи в повній мірі позовних вимог, а подано фактично заяву про врегулювання спору, в якій зазначалось, що відповідачем буде надана відповідна заява про часткове визнання позовних вимог та відповідні процесуальні документи. Така заява не була надана, спір не врегульовано.
Відповідно до змісту позовної заяви, позивач просив скасувати наказ №58-к від 21 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння.
Водночас зазначений наказ передбачає звільнення працівника як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, що є самостійними підставами трудових правовідносин.
Як убачається з матеріалів справи та неодноразових пояснень сторін у судових засіданнях, позивач фактично оскаржував виключно звільнення за основним місцем роботи, не ставлячи вимог щодо скасування звільнення за сумісництвом.
Суд першої інстанції: вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги процесуального закону; не врахував відсутність оскарження звільнення за сумісництвом у встановлені законом строки; допустив невідповідність між мотивувальною та резолютивною частинами рішення.
Зазначена невизначеність в позовній заяві щодо оскарження звільнення за сумісництвом призвела до неправильного визначення судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд безпідставно взяв до уваги загальний розмір середньоденної заробітної плати позивача у ХДМА (1 302,56 грн), який включає доходи як за основним місцем роботи, так і роботи за сумісництвом, тоді як при визначенні середнього заробітку підлягали врахуванню лише виплати, отримані за основним місцем роботи.
Позивачем було подано клопотання від 03.12.2025 року (104145/26-вх) про долучення доказів, якими надано окремі розрахунки середньоденної заробітної плати, судом допущено неправильний розрахунок стягнутої заробітної плати та завищено її розмір.
Якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню як така, що не має самостійного правового значення та є похідною від основної вимоги.
Представник ХДМА Гусєв В.М. просив суд скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2026 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, поклавши на неї судові витрати.
30 квітня 2026 року відповідач подав доповнення до апеляційної скарги, зазначаючи, що підставою такого доповнення стало отримання ним в Електронному кабінеті саме цього дня повного тексту ухвали від 25 січня 2024 року, тому скаржник був об`єктивно позбавлений можливості викласти ці аргументи в основному тексті скарги. На момент подачі апеляційної скарги даний процесуальний документ не існував у публічному доступі та не був вручений стороні, що свідчить про наявність поважних та незалежних від волі апелянта причин пропуску строку. Просив суд поновити строк на подання та прийняти доповнення до розгляду.
Протокольною ухвалою в судовому засіданні 12 травня 2026 року клопотання ХДМА задоволено, поновлено строк для подачі доповнення до апеляційної скарги на рішення суду.
Доводами доповнення до апеляційної скарги ХДМА зазначає, що ухвала суду від 25.01.2024 про закінчення підготовчого провадження не існувала станом на день ухвалення рішення у даній справі, що є порушенням судом процесуальних норм права, які регламентують обов`язковість винесення судом за результатами проведення підготовчого судового засідання ухвали про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду - статті 200 ЦПК України та призвело до порушення прав відповідача, оскільки зазначеною ухвалою на ХДМА покладено обов`язок забезпечити явку в судове засідання свідка ОСОБА_8 , про допит якої відповідач подавав заяву, однак не був обізнаний про задоволення клопотання та покладання на нього такого обов`язку, наслідком чого стала констатація судом у оскаржуваному рішенні про не доведення відповідачем фактів, на які він посилався як на підставу звільнення позивача, внаслідок не забезпечення явки свідків. 
Просив суд скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2026 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, поклавши на неї судові витрати.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Херсонська державна морська академія, в інтересах якої діє ОСОБА_2 не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від висновку суду першої інстанції щодо незаконності звільнення, якийоскаржується академією. Зазначає, що тривалий розгляд справи обумовлений процесуальними діями позивача, яка подавала клопотання про допит свідків, однак їх явка була неможливою внаслідок перебування курсантів у рейсі, що призводило до відкладення судових засідань, а також у зв`язку неможливістю представника позивача прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, яка ним обгрунтована відсутністю електропостачання. Звертає увагу на неправильність розрахунку судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок безпідставного включення заробітку позивача за роботою за сумісництвом. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
У відповіді на відзив ХДМА представник позивача зазначає, що зазначені відповідачем обставини не відповідають дійсності, а систематичне подання клопотань стороною позивача про проведення судових засідань у режимі відеоконференції та наявність численних ухвал суду про їх задоволення із забезпеченням безпосередньої участі позивача у судовому процесі є беззаперечним доказом наміру сприяти об`єктивномму розгляду справи у найкоротші терміни, натомість, відповідач погоджувався з ходом процесу і лише зараз намагається використати вказані ним факти для маніпулювання. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу ХДМА Кравцова Л.В., від імені якої діє адвокат Стороженко Д.П. зазначає, що матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 не порушувала мовного закону, та лише одну обставину - відсутність аморального проступку позивача, тому відповідно наказ про звільнення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Суд не вийшов за межі заявлених позовних вимог, томущо позивач просила скасувати як незаконний наказ № 58-к про її звільнення в цілому. Просила апеляційну скаргу ХДМА залишити без задоволення.
Провадження в суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2026 року визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Воронцова Л.П. (суддя-доповідач), Майданік В.В., Приходько Л.А.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року апеляційну скаргу ХДМА залишено без руху для усунення недоліків. 
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу із суду першої інстанції.
30 квітня 2026 року ХДМА усунено недоліки апеляційної скарги.
Ухвалою суду від 01 травня 2026 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Херсонської державної морської академії.
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду на 12 травня 2026 року на 10.00 год.
Встановлені судом обставини справи
Наказом ХДМА № 402-к від 30 листопада 2020 року продовжено трудові відносини як обраним за конкурсом згідно з рішенням вченої ради від 26.11.2020 року ( витяг із протоколу № 4) на умовах строкового договору ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії терміном на 5 років з 01.12.2020 року по 30.11.2025 року на підставі заяви ОСОБА_1 .
Наказом ХДМА № 257-к від 05 жовтня 2022 року прийнято на умовах сумісництва з 10.10.2022 року по 30.06.2023 року ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії з педагогічним навантаженням 0,5 ставки на підставі заяви ОСОБА_1 .
Наказом ХДМА №74 від " 11 " березня 2022 року встановлено у Херсонській державній морській академії та її структурних підрозділах елементи дистанційної форми навчання за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій.
Наказом № 58-к від 21 червня 2023 року Херсонської державної морської академії звільнено ОСОБА_1 доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії, 21 червня 2023 року за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Учасники справи, що не з`явилися в судове засідання, належним чином повідомлені про дату, місце, час розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність, відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.
Мотиви, якими керується апеляційний суд та застосовані норми права
Щодо вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.
До суб`єктів, які можуть бути звільнені за згаданою підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України "Про освіту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про повну загальну середню освіту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками освітнього процесу в закладах освіти є: учні; педагогічні працівники; інші працівники закладу освіти; батьки учнів; асистенти дітей (у разі їх допуску відповідно до вимог частини сьомої статті 26 цього Закону).
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про освіту" засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є: виховання патріотизму, поваги до культурних цінностей Українського народу, його історико-культурного надбання і традицій.
Згідно п. 1-1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про вищу освіту" державна політика у сфері вищої освіти ґрунтується на принципах сприяння утвердженню української національної та громадянської ідентичності, вихованню патріотизму, формуванню оборонної свідомості.
За змістом частини другої статті 54 Закону України "Про освіту" педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані: настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства; формувати у здобувачів освіти усвідомлення необхідності додержуватися Конституції та законів України, захищати суверенітет і територіальну цілісність України.
Мовою освітнього процесу в закладах освіти та вищої освіти є державна мова (стаття 7 Закону України "Про освіту", стаття 48 ЗУ "Про вищу освіту", стаття 21 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"). 
Держава гарантує кожному громадянину України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти (стаття 21 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"). 
Пунктом 1.12 Статуту ХДМА закріплено, що мовою освітнього процесу в Академії є державна мова.
ОСОБА_1 належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки вона була призначена на посаду, на яку законами, нормативно-правовими актами та трудовим договором покладено виконання виховних та педагогічних функцій. Позивач, як викладач академії, має дотримуватися у своїй роботі вимог закону використання у освітньому процесі державної мови - української.
Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.
Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).
Трудове законодавство не визначає поняття аморального проступку. Таке визначення є оціночною категорією, а тому суду як правозастосовному органу надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні засади суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.
Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, їх батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах: від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18) та багатьох інших.
Підставою для звільнення за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.
При вирішенні справ подібної категорії, суду належить виходити не з формального підходу оцінки окремо того чи іншого вчинку педагога, а у разі встановлення за обставинами справи неодноразового вчинення педагогом поступків, несумісних зі званням учителя, надавати їм оцінку у сукупності, з урахуванням особливостей відносин у сфері навчально-виховного процесу та підвищеного рівня вимог до моральної-етичних якостей і поведінки учителя (педагога, вихователя) (див. постанову Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18)).
Разом із цим, Верховний Суд України у своїх постановах від 11 лютого 2015 року справа № 6-248цс14 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16 зазначив, що звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.
Отже, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами (див. постанови Верховного Суду: від 20 серпня 2018 року у справі № 346/261/16-ц (провадження № 61-16491св18), від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), від 27 грудня 2019 року у справі № 345/3007/17 (провадження № 61-25200св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 589/16/19 (провадження № 61-8661св20), від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20 (провадження № 61-3751св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 357/4897/20 (провадження № 61-12727св22), та інші).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка переглядається ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, несумісного з виконанням виховних функцій. В оспорюваному наказі про звільнення позивача зазначено, що за результатами перевірки звернення від курсантського самоврядування (рапорт в.о. голови студентського самоврядування факультету судноводіння Кирила Фроленкова з витягом з протоколу №8 спільного засідання студентської ради ХДМА від 15.06.2023 р.) щодо здійснення освітнього процесу та технічних занять та консультацій доцентом кафедри інноваційних технологій засобів судноводіння Херсонської державної морської академії в умовах воєнного стану мовою агресора - російською мовою, встановлено порушення допущені працівником при здійсненні освітнього процесу; свідоме використання ОСОБА_1 мови агресора є недопустимим та неетичним для працівника закладу вищої освіти, що суперечить чинному законодавству України.
Підстава звільнення - рапорт декана факультету судноводіння ОСОБА_9 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині скасування наказу про звільненння, поновлення на роботі суд вважав, що відповідачем не доведено законності звільнення позивача на підставі вчинення нею аморального проступку, матеріали справи не містять відомостей про попередні зауваження позивачки за порушення мовного законодавства, що свідчить про відсутність попередніх заходів дисциплінарного впливу та вказує на порушення процедури та неспівмірність стягнення. Сама лише вказівка на використання російської мови під час освітнього процесу, без належної фіксації цього факту та допиту свідків (явку яких відповідач не забезпечив), не може бути достатньою підставою для звільнення на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України та дійшов висновку, що звільнення позивачки з роботи за п.3 ч.1 ст.41 КЗпП України проведено за відсутності для цього правових підстав.
Колегія суддів частково погоджується із висновком суду.
ОСОБА_1 та її представник адвокат Стороженко Д.П. вважають написання курсантами заяв про порушення позивачкою мови освітнього процесу - тиском адміністрації академії з метою подальшого її звільнення як "незручного працівника".
Надаючи правову оцінку доказам, на які посилався відповідач, як на підставу звільнення ОСОБА_1 у сукупності з встановленими обставинами даної справи колегія суддів зазначає наступне.
Підставою проведення спільного засідання студентської ради ХДМА від 15.06.2023 (як зазначено у протоколі) стали скарги курсантів академії. Станом на 15.06.2023 наявні дві заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_1 проводить занятття російською мовою. ОСОБА_12 зазначає, що позивач відмовляється проводити заняття державною мовою, примушує курсантів переходити на російську, тому що не розуміє українську мову. Вказані заяви не містять посилання на часовий проміжок, у якому вчинені ОСОБА_1 такі дії. При цьому, ОСОБА_13 , на момент подання такої заяви, є курсантом 2 курсу, тоді як предмет, що викладала ОСОБА_1 - "Інформаційні технології" викладається на першому курсі у першому семестрі (по січень відповідного навчального року), як і у ОСОБА_14 , заяви ж ними написані через півтора року та півроку відповідно після закінчення викладання вказаного курсу, тоді, коли у процесі викладання зазначеної дисципліни скарги курсантів були відсутні та минула актуальність даного питання. Протокол спільного засідання студентської ради ХДМА ( витяг із протоколу №8) відбувається того ж дня, що і написані заяви - 15.06.2023. На порядку денному засідання питання "Щодо особливостей викладання дисципліни "Інформаційні технології" ОСОБА_1 ". Доповідачем вказано ОСОБА_10 , який зазначив про скарги курсантів на не дотримання ОСОБА_1 державної мови та на відсутність реагування на зауваження. Витяг із протоколу не містить інформації щодо кількості осіб, які прийняли участь у засіданні і голосуванні, при цьому вказано, що голосували "одноголосно" за направлення витягу із протоколу ректору ХДМА для реагування, протокол містить лише інформацію про двох учасників зібрання, вказані прізвища головуючого та секретаря - Фроленкова К.
Із наданої позивачем інформації у Меседжері, надісланої їй одним із курсантів академії, того ж дня, у групі курсантів ХДМА Юдченко О. здійснив розсилку інформації про те, що є велика кількість скарг на викладача ОСОБА_1 , можливо, вона буде звільнена, чи є скарги на останню.
Після спільного засідання студентської ради, рішення якого було направлено для реагування ректору ХДМА та стало підставою для звільнення ОСОБА_1 , 19 червня 2023 року курсант ОСОБА_3 , а 20 та 21 червня 2023 курсанти ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ( заяви за змістом, переліком допущених порушень ідентичні із заявою ОСОБА_10 ) подають на ім`я декана факультету судоводіння заяви про здійснення ОСОБА_1 викладання дисципліни та консультацій російською мовою, і це через півроку- рік після закінчення викладання учбової дисципліни. Курсанти ОСОБА_17 і ОСОБА_15 , відповідно до наданих позивачем доказів щодо відвідування останніми онлайн занять, мають поодинокі відвідування занять із предмету, що викладає ОСОБА_1 , пропуску переважної кількості занять, академічну заборгованість із її предмету, намагаються перепискою у Меседжері із ОСОБА_1 вирішити питання закриття заборгованості. При цьому, надана позивачкою переписка вказаних курсантів із позивачкою, їх звернення до неї викладені російською мовою.
19 червня 2023 року провідний фахівець відділу інформаційного супроводу освітнього процесу ОСОБА_18 у доповідній записці повідомляє, що ОСОБА_1 впродовж 2022/2023 навчального року проводила заняття у групі 321 російською мовою. Разом із цим, до посадових обов`язків вказаного спеціаліста входить перевірка проведення онлайн занять із курсантами, що здійснювалось у лічені хвилини її підключення, отже, остання не була свідком тривалості всього заняття, проведеного викладачем ОСОБА_1 та здійснення усього заняття позивачкою російською мовою.
У пояснювальній записці від 19 червня 2023 року на ім`я декана факультету судоводіння ХМДА Я. Нагрибельного, викладеною українською мовою, ОСОБА_1 зазначила, що нею заняття проводяться двома мовами у залежності від бажання курсантів, програмного забезпечення, більшість яких не володіє українською мовою, з метою донесення навчального матеріалу ; у неї немає проблем із українською мовою; всі матеріали дисциплін, які вона викладає, розміщені на сайті дистанційного навчання державною мовою; їй зрозуміло, що всі заняття мають проводитися державною мовою.
21 червня 2023 року на засіданні постійно діючої комісії з етики та управління конфліктами ХДМА, оформленого протоколом №1, яке відбулося без участі ОСОБА_1 та заслуховування її пояснень щодо видвинутого їй обвинувачення, ухвалено рішення : "Свідоме використання ОСОБА_1 мови агресора є недопустимим та неетичним для працівника закладу вищої освіти та суперечить чинному законодавству України". При цьому комісія не вказала на те, що проступок ОСОБА_1 є аморальним і несумісним із подальшим виконанням нею трудової функції.
Рапортом від 21 червня 2023 року декан факультету ОСОБА_19 направив в.о. ректора ХДМА Василю Чернявському рішення комісії, і того ж дня видано наказ по ХДМА №58- к про звільнення ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку обставинам даної справи та наданим сторонами суду доказам, колегія суддів ураховує, що ОСОБА_1 на дату звільнення із посади мала 44 роки педагогічного стажу та безперервної роботи в академії, доказів порушення нею посадових обов`язків і трудової дисципліни, скоєння порушень закону, притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачем суду не надано і такі у справі відсутні.
Загальновідомим є факт, що більшість населення м. Херсона та Херсонської області до повномасштабної агресії рф була російськомовною.
Херсонською обласною радою 17 серпня 2012 року на підставі Закону України "Про засади державної мовної політики" ухвалено рішення про регіональний статус російської мови, яке скасовано лише 14 грудня 2018 року.
Особливо гострим та резонансним мовне питання стало після повномасштабного вторгнення рф, проте його вирішення потребувало певного періоду. 
Спірні правовідносини стосуються 2022-2023 навчального року, предмет, який викладала ОСОБА_1 курсантам академії "Інформаційні технології" мав місце у першому семестрі першого курсу і закінчувався у січні 2023 року. Як зазначила позивач, викладання (консультації) вона здійснювала двома мовами: українською і російською у залежності від програмного забезпечення встановленого у курсантів та за бажанням останніх, і це підтверджується зверненням та перепискою курсантів ОСОБА_20 і ОСОБА_21 із ОСОБА_1 у меседжері російською мовою.
Поряд із застосуванням у навчальному процесі та матеріалі, який є за своїм змістом чисто технічним, російської мови (письмові докази, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву), слід зазначити, що відповідач не надав доказів, що саме позивачка завантажила у системі Moodl російськомовні файли, і що саме вона мала технічні права їх видалити чи редагувати. 
Надані ж позивачем до позовної заяви та відповіді на відзив докази, свідчать, що навчальні матеріали нею створені державною мовою : Індивідуальний план роботи викладача ОСОБА_1 та її облік, навчальний рік 2022-2023, особистий кабінет ОСОБА_16 , ОСОБА_21 у Меседжері - українською мовою, лабораторні роботи № 5, 7; Наукова робота на 2022-2023 роки , учасником Міжнародних науково- практичних конференцій яких є ОСОБА_1 , теми і тексти викладені українською мовою.
Викликає питання щодо упередженості та належного здійснення своїх повноважень учасниками учбового процесу у ХДМА, за умови системного викладання ОСОБА_1 навчального процесу російською мовою, як стверджує відповідач, : як здійснювалося студентське самоврядування, його реагування із жовтня 2022 року до червня 2023 року, коли навчальна дисципліна, яку викладала ОСОБА_1 закінчилася ще у січні 2023 року, як реагувала кафедра, деканат факультету, комісія із етики і управління конфліктами, провідний фахівець інформаційного супроводу освітнього процесу ОСОБА_22 на здійснення освітнього процесу російською мовою. Зазначене дає підстави вважати суду, що зазначені суб`єкти не мали зауважень до мови викладання ОСОБА_1 навчальної дисципліни, не вважали це порушенням мовного законодавства та вчиненням аморального проступку.
Колегія суддів вважає, що інкриміноване позивачу систематичне викладання російською мовою - це порушення працівником своїх професійних обов`язків, а не аморальний проступок, за умов і обставин встановлених у даній справі, недоведення свідомого нехтування позивачкою вимог закону щодо здійснення освітнього процесу державною мовою та її винної поведінки.
Ураховуючи, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію, колегія суддів вважає недоведеним факт вчинення позивачкою аморального проступку та ураховуючи поведінку ОСОБА_1 (пояснювальна), усвідомлення нею необхідності ведення навчального процесу як основного, так і консультативних занять із курсантами за власною ініціативою, лише державною мовою, та за відсутності надання відповідачем доказів щодо несумісності проступку з продовженням роботи позивачкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 , скасування наказу про звільнення, та урахувавши, що на день ухвалення рішення трудові відносини із позивачем за строковим договором припинені, обгрунтовано вважав такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення на роботі.
Доводи апеляційної скарги ХДМА про те, що оскарженим позивачем наказом №58-к від 21.06.2023 вона була звільнена з двох окремих посад, тоді як ОСОБА_1 мотивувала позовні вимоги лише незаконністю її звільнення з основної посади, суд, вирішуючи спір, вийшов за межі позовних вимог, скасувавши наказ №58-к вцілому, підлягають відхиленню, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Так, наказом ХДМА № 402-к від 30 листопада 2020 року продовжено трудові відносини як обраним за конкурсом згідно з рішенням вченої ради від 26.11.2020 року на умовах строкового договору ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії терміном на 5 років з 01.12.2020 року по 30.11.2025 року. Наказом ХДМА № 257-к від 05 жовтня 2022 року прийнято на умовах сумісництва з 10.10.2022 року по 30.06.2023 року ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії з педагогічним навантаженням 0,5 ставки. 
Аналіз змісту вище зазначених наказів свідчить про те, що ОСОБА_1 працювала у ХДМА на посаді - доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння Херсонської державної морської академії за двома строковими договорами на 1, 5 ставки і наказ №58-к від 21 червня 2023 року не спростовує даного факту, тому позивач правильно зазначив, а суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, скасовуючи наказ №58-к від 21.06.2023, оскільки ОСОБА_1 була звільнена саме із посади доцента кафедри інноваційних технологій та технічних засобів судноводіння.
Посилання у скарзі на недотримання судом вимог процесуального права щодо мотивувальної частини судового рішення, обмеження судом загальними фразами недоведення законності звільнення позивача без системного аналізу та оцінки доказової бази та аналізу норм матеріального права колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначене порушення не є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, як і відсутність ухвали про закінчення підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду на дату ухвалення рішення суду, відповідно до переліку підстав, передбачених частиною 3 статті 376 ЦПК України, який є вичерпним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався в обгрунтування незаконності звільнення позивачки на відсутність щодо останньої попередніх зауважень, дисциплінарних стягнень та неспівмірність накладеного стягнення підлягають відхиленню як такі , що висновки суду не спростовують, оскільки застосовуючи крайню міру дисциплінарного заходу, суд повинен урахувати попередню роботу працівника.
Посилання академії у скарзі на те, що системне викладання навчального процесу ОСОБА_1 російською мовою є не просто порушенням мовного закону, а аморальним проступком в умовах війни та необхідності дотримання функції патріотичного виховання курсантів підлягає відхиленню з огляду на не встановлення судом винної поведінки позивачки і свідомого нехтуванням своїх посадових обов`язків та сприйняттям самими курсантами даного факту (виходячи зі змісту їх заяв) та комісії з етики академії, як порушення мовного законодавства, а не аморального проступку.
Доводи скарги відповідача про помилковість висновків суду у частині суперечливості поведінки представників ХДМА щодо позиції академії у даній справі підлягають відхиленню, як такі, що за результатом розгляду спору, висновки суду не спростовують.
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із відомостей довідки ХДМА про середньоденний заробіток позивача та періоду від дня, наступного від дня звільнення - 22.06.2023 року по 21.06.2024 року.
Не погоджуючись із рішенням суду у зазначеній частині, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно обмежив строк стягнення одним роком, що не відповідає положенням статті 235 КЗпПУ, відсутністю доказів того, що судовий розгляд справи перевищив один рік із вини позивача та її представника, і такий висновок не відповідає судовій практиці із даного питання. Просила змінити рішення суду, стягнути із ХДМА на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 22.06.2023 по 30.11.2025 ( до дня закінчення контракту) в розмірі 829 730,72 грн.
ХДМА не погоджуючись із рішенням суду у зазначеній частині посилається на те, що суд безпідставно урахував середньоденний розмір заробітної плати позивачки за основною посадою і посадою за сумісництвом, тоді як академія надала довідки про середньоденний заробіток окремо за кожним трудовим договором.
Надаючи правову оцінку висновкам суду у частині частково задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та доводам скарг, поданих сторонами у справі, колегія суддів зазначає наступне.
У справі, яка переглядається, позивач, посилаючись на статтю 235 КЗпП України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Вказане питання регламентовано статтею 235 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
Тобто в разі визнання звільнення незаконним держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим. 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 , при цьому ураховує, що строк дії строкового трудового договору, укладеного із позивачкою відповідно до наказу ХДМА № 402-к від 30 листопада 2020 року закінчився 30.11.2025, а строкового трудового договору укладеного на підставі наказу ХДМА № 257-к закінчився 30.06.2023. 
У спірних правовідносинах виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу на період дії відповідного строкового договору, тобто за період із 22.06.2023 по 30.11.2025. Підстави для зменшення його розміру відсутні, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 16 вересня 2020 року у справі № 308/5864/18 (провадження № 61-452св20),від 29 липня 2020 року у справі № 334/10717/14-ц (провадження № 61-9843св18), від 04 липня 2023 року у справі № 754/13157/19 (провадження № 61-16107св21).
Норма права, що регулює спірні правовідносини передбачає, що оплата середнього заробітку за весь час провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року і в цьому не було вини працівника (частина друга статті 235 КЗпП України). При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 26 листопада 2020 року у справі № 234/15372/17 (провадження 61-4998св20), від 27 травня 2022 року у справі № 344/17593/19 (провадження № 61-563св22), від 25 жовтня 2023 року у справі № 209/2875/21 (провадження № 61-1798св23), від 20 березня 2024 року у справі № 132/3064/21 (провадження № 61-4881св23).
У спірних правовідносинах не встановлено вини позивача у розгляді справи більше одного року, відповідач не посилався та не надав докази винної поведінки позивача у затягуванні розгляду справи, а суд не мотивував підстави зменшення часу вимушеного прогулу, що підлягає оплаті. При цьому провадження у справі відкрито ухвалою суду першої інстанції від 06 листопада 2023 року, а рішення суду першої інстанції ухвалено 11 березня 2026 року.
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу позивача на процесуальні дії останньої і її представника, спрямовані на затягування розгляду справи є безпідставними, не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються послідовною системною активною позицією сторони позивача участі в судових засіданнях, наданні безлічі заяв про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, звернення адвоката Стороженка Д.П. 11.06.2025 із заявою до суду щодо наступної дати судового засідання, яке було відкладено судом 29.11.2024 у зв`язку із безпековою ситуацією у м. Херсоні.
З огляду на зазначене, відсутні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який суд першої інстанції помилково обмежив одним роком.
Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги ХДМА проте, що суд помилково взяв за основу розрахунку середньоденний заробіток у розмірі 1 302,56 грн, який включає оплату праці позивача за основним місцем роботи та за сумісництвом, термін дії останнього закінчився 30.06.2023.
Таким чином, кількість днів вимушеного прогулу позивача становить 637 днів, за період із 22.06.2023 по 30.11.2025.
Відповідно до Довідки ХДМА від 03.12.25р. №01-34/1971 (за основним місцем роботи) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 868,37 грн, за роботою за сумісництвом, Довідка від 03.12.25р. №01-34/1972, середньоденна заробітна плата - 434,19 грн. 
Сторони не оспорюють правильність визначеного роботодавцем середньоденного заробітку позивача за кожним трудовим договором, тому колегія суддів вказаний розмір не перевіряє.
Відповідно здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає, що у період із 22.06.2023 по 30.06.2023 за 7 робочих днів він має ураховуватися у розмірі 1 302,56 грн (868,37 грн +434,19 грн), а за період із 01.07.2023 по 30.11.2025 за 630 робочих днів із розрахунку 868,37 грн за день.
Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 556 191,02 грн ((7 дн.х 1 302,56 грн) + (630 дн. х 868,37 грн)), тому рішення суду у зазначеній частині підлягає зміні.
Висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів за результатом перегляду справи у апеляційному порядку дійшла висновку у частині вирішених судом першої інстанції позовних вимог про скасування наказу, що доводи апеляційної скарги ХДМА висновків суду у зазначеній частині не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Апеляційні скарги позивача і відповідача у частині частково задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню частково, а рішення суду як таке, що ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права підлягає зміні періоду стягнення : із 22.06.2023 по 30.11.2025 та збільшення суми стягнутого із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 341 270,72 грн до 556 191,02 грн. та судового збору із 1 073, 60 грн до 4 449,53 грн.
Щодо судових витрат
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає зміні, відповідно до правила, визначеного частиною 1, 2 статті 141 ЦПК України і розподіл витрат на оплату судового збору.
Із ХДМА підлягає стягненню на користь держави (позивач звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір") судовий збір пропорційно до задоволених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в суді першої інстанції у розмірі 4 449,53 грн ((556 191, 02 грн - 341 270, 72 грн) х 0.8) 
Оскільки у суді апеляційної інстанції вимоги відповідача фактично залишилися не задоволеними, розподіл понесених ним витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стороженко Денис Петрович, та Херсонської державної морської академії, від імені якої діє Гусєв Віктор Миколайович, задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2026 року у частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.
Це ж рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору на користь держави змінити. 
Стягнути із Херсонської державної морської академії на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2023 року по 30 листопада 2025 року у розмірі 556 191 (п`ятсот п`ятидесяти шести тисяч сто дев`яносто однієї) грн 02 коп, яка визначена без урахування утримання податку та інших обов`язкових платежів, та судовий збір на користь держави у сумі 4 449,53 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 12.05.2026.

Головуючий      Л.П. Воронцова

Судді:       В.В. Майданік

Л.А. Приходько