Справа № 682/1194/26
Провадження № 1-кп/682/116/2026 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області у складі: 
головуючої судді       ОСОБА_1 , 
за участі секретаря судових засідань    ОСОБА_2 , 
прокурора         ОСОБА_3 , 
обвинуваченого        ОСОБА_4 , 
захисника         ОСОБА_5 , 
потерпілого        ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025244000002112 від 28.11.2025 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Країв Острозького району Рівненської області, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 28 листопада 2025 року, близько 17 год 40 хв, в темну пору доби керуючи автомобілем марки «Mercedes-benz» моделі «Sprinter 311 CDI» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 50 км/год. по автодорозі Т1804 сполученням «Корець-Славута-Антоніни» від м. Корець в напрямку м. Славута, проїжджаючи по вулиці Соборна, неподалік домогосподарства №41 «А» в с. Ганнопіль Шепетівського району, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним не зреагував на її зміну, а саме: виявивши попереду себе в межах своєї смуги пішохода ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку, та з моменту виникнення перешкоди для руху, яку ОСОБА_4 об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу. Внаслідок таких дій, ОСОБА_4 , маючи технічну можливість зупинити керований ним автомобіль марки «Mercedes-benz» моделі «Sprinter 311 CDI» д.н. НОМЕР_1 не виконав належним чином вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі – Правила дорожнього руху) та допустив наїзд на ОСОБА_6 . 
Тим самим, своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (6), 12.3 Правил дорожнього руху, які вимагають: 
1. Загальні положення: 
п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. 
2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. 
п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
12. Швидкість руху. 
12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з множинними переломами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10-го ребер зліва зі зміщенням, переломами 2, 3, 4, 5, 6, 7-го ребер справа, лівобічного гемопневмотораксу, правобічного гемотораксу, забою лівої і правої легені, перелому тіла грудини, перелому лівої ключиці, перелому лівого поперечного відростку 7- го шийного хребця, перелому остистих відростків 2,3,4,5,6,7- го грудних хребців, перелому правої і лівої лопатки, гематоми м`яких тканин грудної клітки зліва, які відносяться до категорії ТЯЖКОГО ступеня на основі кваліфікуючого критерію небезпеки для життя в своєму перебігу; та у вигляді осаднення правої бокової поверхні тіла, що відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. 
Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущенні водієм автомобіля марки «Мercedes-benz» моделі "Sprinter 311 CDI" д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. 
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, та повідомив, що свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнає в повному обсязі. Так, 28.11.2025 близько 17:30 год він їхав автомобілем «Мercedes-benz» моделі Sprinter з рейсу, оскільки на той момент був офіційно працевлаштований водієм у ФОП. ОСОБА_8 він, рухаючись зі швидкістю 50 км на год. по своїй смузі руху, побачив попереду фуру, яка також їхала на своїй смузі в зустрічному напрямку. Оскільки фура засліплювала його світлом фар, він прийняв рішення трохи вирівняти автомобіль та прийняв у право, однак не помітив пішохода, який рухався на узбіччі дороги в попутному напрямку, та зачепив його дзеркалом та правим крилом автомобіля. Після цього він зупинився і одразу підійшов до потерпілого, намагався надати йому допомогу та викликав швидку. У вчиненому він щиро розкаюється. Заподіяну матеріальну та моральну шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі, у зв"язку з чим потерпілий претензій до нього не має. Додатково зауважив, що на даний час він проходить стажування з метою працевлаштування водієм, також постійно возить свою тітку до медичних закладів, оскільки вона має незадовільний стан здоров"я, а крім нього не має інших осіб, які б могли їй допомагати. Тому, просив суд врахувати вказані обставини при призначенні покарання і не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 28.11.2025 у вечірній час, коли вже потемніло, він йшов по узбіччі дороги в с. Ганнопіль в сторону м. Славута. По дорозі на зустрічній смузі дійсно їхала фура, автомобіль під керуванням обвинуваченого рухався по своїй смузі та зачепив його правою стороною автомобіля. Обвинуваченого він пробачив, вважає, що це був нещасний випадок. Заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду обвинувачений відшкодував повністю. Будь-яких претензій до обвинуваченого він не має, тому просив суд суворо ОСОБА_4 не карати.
Захисник ОСОБА_5 просив суд при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, який свою винуватість у вчиненому правопорушенні визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється. Крім того, просив на підставі ст. 66 КК України взяти до уваги в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди, а також добровільний донат на користь ЗСУ. Захисник вважає, що дані про особу обвинуваченого дають підстави для незастосування відносно нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, тому просив суд визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Разом із тим, прокурор вважав за можливе, враховуючи особу обвинуваченого, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком визначеним судом та з покладенням обов`язків за ст. 76 КК України, визначених судом. 
Учасники судового провадження не оспорювали обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, урахувавши те, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності ч. 2 ст. 50 КК України, метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.
При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які, відповідно до положень КК України, в тому числі, ст.ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотив і спосіб, обстановку і стадії вчинення злочину, тяжкість та наслідки, що настали.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненому правопорушенні визнає повністю, є раніше несудимим, його ставлення до вчиненого, а також думку прокурора, захисника та потерпілого, який моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого не має.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Крім того, судом враховується, що обвинувачений відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду, а також здійснив донат на користь ЗСУ.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Також судом враховується досудова доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , складена фахівцями Рівненського районного сектору № 2 ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, з якої слідує, що дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. У разі прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає достатнім покласти на особу обов`язки, передбачені пл. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. 
Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 основне покарання за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання судом враховується, що, згідно з приписами ч. 1 ст. 55 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Жодне матеріальне відшкодування не зменшує суспільної небезпеки самого факту завдання такої суттєвої шкоди здоров`ю потерпілого, тому для виправлення винного та безпеки інших учасників дорожнього руху, обвинуваченого необхідно позбавити права керувати транспортними засобами.
Як зазначено вище, із досліджених характеризуючих даних щодо особи обвинуваченого встановлено, що він не судимий, виключно позитивно характеризується, має намір влаштуватись на роботу, вчинив необережний, тяжкий злочин, вину визнав, щиро кається, відшкодував потерпілому матеріальну моральну шкоду в повному обсязі. Крім того, обвинуваченим здійснено добровільний донат на користь ЗСУ в сумі 15 000 грн. 
Разом з тим, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. Право на керування ним є спеціальним правом, яке держава надає громадянину лише за умови безумовного дотримання правил безпеки. Вчинення ДТП із завданням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить про те, що обвинувачений зневажив цією безпекою. Необхідність використання автомобіля у своїй діяльності та інтереси родини (догляд за тіткою) не можуть бути поставлені вище за публічний інтерес суспільства у забезпеченні безпеки дорожнього руху та захисті життя громадян.
Позбавлення права керувати транспортними засобами не позбавляє обвинуваченого можливості працювати, допомагати сім`ї іншими способами, які не пов`язані з особистим керуванням автомобілем.
Позитивні дані про особу були враховані судом при визначенні можливості звільнення обвинуваченого від основного покарання, на підставі ст. 75 КК України. Повторне використання цих самих пом`якшуючих обставин ще й для не призначення йому додаткового покарання призводить до надмірної м`якості вироку та фактично уникнення відповідальності за специфіку правопорушення.
Отже, за таких обставин суд вважає за доцільне за вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_4 крім основного покарання також і додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, із обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави 7131, 20 грн витрат за проведення експертиз, а саме: 
судова експертиза за експертною спеціальністю 10.2. «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок експерта № СЕ-19/123- 26/871-ІТ від 22.01.2026), витрати на проведення якої складають 3565 грн 60 коп;
комплексна судова експертиза за експертними спеціальностями 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» та 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок експерта № СЕ-19/123-26/4852-IT від 30.03.2026), витрати на проведення якої складають 3565 грн 60 коп.
Цивільний у даному кримінальному провадженні не заявлявся. 
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому не обирати.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Окрім того, слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2025.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369 - 371, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз, а саме:
судова експертиза за експертною спеціальністю 10.2. «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок експерта № СЕ-19/123- 26/871-ІТ від 22.01.2026), витрати на проведення якої складають 3565 грн 60 коп;
комплексна судова експертиза за експертними спеціальностями 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» та 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (висновок експерта № СЕ-19/123-26/4852-IT від 30.03.2026), витрати на проведення якої складають 3565 грн 60 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.12.2025, на автомобіль марки «Mercedes-benz», моделі «Sprinter 311 CDI» р.н. НОМЕР_2 .
Речовий доказ: автомобіль марки «Mercedes-benz» моделі «Sprinter 311 CDI» р.н. НОМЕР_2 – повернути власнику ОСОБА_10 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення до Хмельницького апеляційного суду, через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після судового засідання вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя                ОСОБА_1