Справа № 752/23420/25 
Провадження № 2/752/5354/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

03 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря -Пулинець Л.Ю., 

позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Лях Д.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити позивача опікуном дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення повноліття. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28 липня 2005 року між ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народились донька - ОСОБА_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла  ОСОБА_5 , яка є донькою позивача.
Повідомляє, що з моменту одруження та після смерті матері дитини, відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні своєї доньки. Тривалий час відповідач перебував у місцях позбавлення волі, коли звільнявся - не працював, матеріальної допомоги на дитину не надавав. Звільнившись з місць позбавлення волі у березні 2023 року, ОСОБА_2 не працює та веде аморальний спосіб життя. Проживати онучці позивача за адресою своєї реєстрації, не має можливості, тому що батьком ОСОБА_2 , який вживає алкоголь, не створені житлові побутові умови.
Дитина ОСОБА_4 є онукою позивачки. Дитина не має з батьком психоемоційного контакту, батько не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки, зловживає алкоголем. 
Позивачка зазначає, що дитина повністю перебуває на її утриманні, матеріальним забезпеченням, шкільним життям, здоров`ям займається виключно позивачка та її чоловік ОСОБА_6 . У зв`язку із викладеним, просить позов задовольнити. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 19-20).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-32). 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті, викликано у судові засідання свідка (а.с. 58-59). 
У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Зокрема, відповідачу на адресу його реєстрації (а.с.21) направлялась копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви разом з копіями доданих документів та судові повістки, однак на адресу суду повернулись конверти з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.45, 61,62, 71,73,98). 
Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву. Додатково пояснювала,  що дитина ОСОБА_4 - це її онука, матір якої є донькою позивача. Мати дитини померла у 2025 році. Дитина почала жити у сім`ї позивача, коли дівчинці виповнилось 2 роки. Відповідач - батько дитини перебував у місцях позбавлення волі близько 20 років, коли виходив з тюрми, то донька позивача переїжджала до нього жити, але дитина залишалась жити з бабусею, бо у відповідача були проблеми з наркотиками та алкоголем. Відповідач ніколи не працював, відповідно ніколи не допомагав матеріально у догляді за дитиною, не приймав участь у її вихованні, не цікавився шкільним життям. У поліклініку дитину водила лише бабуся. Фактично повним вихованням та утриманням дитини займається лише бабуся, але вона не може розраховувати на підтримку держави, оскільки у дитини є батько, який взагалі не виконує батьківських обов`язків, обмежуючись лише дзвінками до дитини. 
Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - Лях Д.Р. підтримала позовні вимоги позивачки, просила позов задовольнити.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 28 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб (а.с.6). 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 524 від 10 квітня 2013 року Відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та - ОСОБА_8 (а.с.5).
Мати дитини ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 12549 Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.7).  
Відповідно до Акта № 2 від 19 серпня 2025 року, затвердженого головою правління ТСБ КБ «ТЕМП-3», за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 (бабуся) та ОСОБА_6 (дідусь) (а.с.12).
Фахівцями Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 10 вересня 2025 року складено Акт обстеження умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акта умови проживання дитини створено. На момент обстеження умов проживання ОСОБА_4 була вдома (а.с.13). 
Відповідно до листа № 100/06/25-1244 від 15 вересня 2025 року, фахівцями Голосіївського районного в місті Києві Центру соціальних служб неодноразово здійснено візити за адресою: АДРЕСА_2 , проте провести оцінку потреб сім`ї ОСОБА_10 не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв. Залишено повідомлення з контактами центру. Вказано, що у разі зворотного зв`язку зі сторони батька дитини- ОСОБА_2 . Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації буде повідомлено (а.с.14).
У судовому засіданні позивачка повідомляла, що онука почала проживати у сім`ї позивача, коли дівчинці виповнилось 2 роки. Мати дитини періодично проживала з дитиною, проте коли відповідач звільнявся з місць позбавлення волі, поверталась до нього. Дитина ж постійно жила з позивачем.
З наданої директором школи І-ІІІ ступенів № 36 імені С.П.Корольова міста Києва характеристики вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 7-Б класу даної школи з першого класу. ОСОБА_11 є старанною, дисциплінованою, комунікабельною ученицею, навчальним матеріалом володіє на достатньому рівні, має гарну пам`ять, виявляє логічне та творче мислення. Дитина добра, по товариськи відноситься до усіх дітей у класі, виглядає охайно, доглянутою. Дитина проживає з дідусем і бабусею за адресою: АДРЕСА_3 . Бабуся ОСОБА_1 приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини. Батько дитини - ОСОБА_2 за час навчання ОСОБА_11 у школі на зв`язок з класним керівником не виходив, на батьківські збори не з`являється, навчанням не цікавиться (а.с.9).
Також згідно з повідомленням КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва № 100/47-978 від 09 вересня 2025 року, малолітня дитина ОСОБА_4 знаходиться під лікарським спостереженням у центрі, до медичного закладу дитину проводить бабуся ОСОБА_1 , яка завжди цікавиться станом здоров`ям дитини, виконує рекомендації лікаря відносно обстеження і лікування (а.с.26). 
Під час судового розгляду, відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи ст. 171 СК України, судом, у присутності представника служби у справах дітей та сім`ї, була заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_4 стосовно її відносин з батьком.
У судовому засіданні  03 червня 2026 року ОСОБА_4 повідомила, що їй 13 років, вона вчиться у школі № 36 м. Києва, перейшла до 8 класу. Живе разом з бабусею, дідусем, рідною сестрою та маленькою племінницею. Період, коли вона жила разом з батьками, погано пам`ятає, оскільки була дуже маленькою. Про батька повідомила, що знає, що він довго сидів у тюрмі, коли він вийшов, то мати ОСОБА_11 переїхала жити до нього, але дівчинка не хотіла жити з батьком, оскільки боялась його - він часто пив, вчиняв сварки, ставився до мами погано. Останній раз батька бачила близько місяця назад, він подзвонив та покликав її надвір, але оскільки дівчинка боїться батька, то вона довго з ним не розмовляла, бо він батька відчувався запах алкоголю. Інколи батько може подзвонити по телефону до дівчинки, питає як справи. На свята може її вітати, але ніколи нічого не дарує. Повідомила, що згодна, щоб батька позбавили батьківських прав, оскільки він взагалі не піклується про дівчинку, не приймає участь у її житті. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).
Відповідно до частини 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування надано висновок від 24 лютого 2026 року № 100-2593, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження.
У висновку органу опіки та піклування встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 має останнє відоме місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Фахівцями Центру соціальної служби Голосіївської районної в місті Києві та посадовими особами Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювалися візити за даною адресою, проте двері ніхто не відчиняв. ОСОБА_2 залишались повідомлення з проханням з`явитися до служби, повідомлено контакти центру. Відповідно до інформації Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві від 27 січня 2026 року громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , притягувався як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. 
До адміністративної відповідальності притягувався: 01 травня 2003 року за статтею 173 КУпАП; 12 лютого 2018 року за статтею 173 КУпАП; 02 липня 2023 року за статтею 173-2 КУпАП.
Також, за відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань: 12 лютого 2018 року ЄРДР №12018100010001284 - за статтею 125 ККУ; 16 липня 2015 року ЄРДР 
№12015100010006943 - за частиною 1 статті 263 ККУ; 26 червня 2015 року ЄРДР №12015100010006592 - за частиною 4 статті 185 ККУ; 03 липня 2024 року ЄРДР 
№12018100010006224 - за частиною 3 статті 185 ККУ; 21 серпня 2024 року ЄРДР №12024100010002194 за частиною 4 статті 296 ККУ матеріали кримінального
провадження після завершення досудового розслідування скеровано до суду з обвинувальним актом.
Під час обстеження умов проживання ОСОБА_4 , 2013 року народження, надала письмові пояснення, що не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав відносно неї, оскільки батько не приймає і не брав участі в її вихованні. Дівчинка його бачила і спілкувалася 6-7 місяців тому. Батько психічно неврівноважений, ніколи і нічого їй не купував, просив у неї та бабусі грошей. Коли батько звільнився з місць позбавлення волі - у березні 2023 року, кожен день вживав алкогольні напої та приймав заборонені речовини, бив матір кожен день, іноді у неї на очах (а.с.81-85). 
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема не забезпечує її належною матеріальною допомогою, не цікавляться навчанням дитини, не створює жодних умов для отримання дитиною доступу до культурних та інших духовних цінностей.
Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Отже, позивачкою доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні необхідного медичного догляду. 
Також, за з`ясованими судом обставинами, відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, з урахуванням поведінки батька, можна розцінювати як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. 
Відповідачем не надано жодного доказу щонайменшої батьківської турботи. 
Отже, вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, відсутність будь-яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації. 
Тому суд приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 ЦК України).
Відповідно до ч. 3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України). 
Так, як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 створила належні умови для проживання та розвитку малолітньої ОСОБА_10 , що вбачається зі складеного Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Акта від 10 вересня 2025 року (а.с.13). 
За місцем роботи ОСОБА_1 08 вересня 2025 року Комунальним закладом професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний коледж цивільного будівництва» надано позивачу позитивну характеристику. Повідомлено, що позивачка ОСОБА_1 працює викладачем англійської мови. Зазначається, що ОСОБА_1 у побуті врівноважена, працьовита, веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок (а.с.10).
Відповідно до висновку від 22 травня 2026 року № 100-7707 Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, ОСОБА_1 може бути опікуном над малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що відповідно до наданих документів громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є рідною бабусею малолітньої ОСОБА_4 . ОСОБА_1 ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо піклування над дитиною, розуміє ступень відповідальності над онукою та суспільством за її належне виховання, навчання та розвиток (а.с.104-106).  
За встановлених обставин та відповідних правових норм, суд дійшов висновку, що призначення опікуном позивачку ОСОБА_1 над малолітньою ОСОБА_4 є доцільним та відповідає інтересам дитини. 
Позивачка також просить стягнути на свою користь з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовною заявою і до досягнення повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. 
Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. 
З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає у сім`ю позивача та перебуває на її повному утриманні. 
Відповідач у справі є особою працездатного віку, законодавчо на нього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, та беручи до уваги ненадання останнім будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, і до досягнення дитини повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, яким, за матеріалами справи, є 12 вересня 2025 року.
Згідно ст. 430 ч.1 п.1 Цивільного процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
З врахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача доведено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини, а іншого стороною відповідача не було спростовано.
Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами понесені ними судові витрати.
Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами понесені ними судові витрати.
На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей, однак представництво дітей у даній справі здійснювала позивач - бабуся дітей.
Згідно з позовною заявою позовні вимоги містять дві вимоги, а саме одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення аліментів, та дві вимоги немайнового характеру - позбавлення батьківських прав та встановлення опіки.
На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на одну позовну вимогу майнового характеру на користь держави у розмірі 1 211,20 грн та за позовну вимогу немайнового характеру на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, 

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити над нею опікуна ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовною заявою - 12 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ 37413735, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 58. 

Суддя А.В. Слободянюк