Справа № 367/7159/24
Провадження №2/367/27/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
04 червня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судових засідань Бобриш М.С.
представник позивача ОСОБА_1 
представник відповідача ОСОБА_2 
представника відповідача Самойленка А.В.
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу № 367/7159/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення порядку користування та виділення в натурі частини земельної ділянки,
установив:
В липні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення порядку користування та виділення в натурі частини земельної ділянки,в якому просила суд виділити їй в натурі частину земельної ділянки для обслуговування гаража, яка становить 0,0047 га (47 кв.м.), згідно варіанту № 2 (малюнок 4) висновку земельно – технічного дослідження від 21.02.2024 року із загальної площі 0,0604 га, кадастровий номер 3210945300:01:001:0052, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши при такому виділі право спільної часткової власності. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником гаражу, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: 3210945300:01:00:0052, який вона придбала 08 серпня 2007 року на підставі договору купівлі – продажу, у батька відповідачів, який частково було побудовано на земельній ділянці, що на момент будівництва була у власності продавця (батька відповідачів) та частково на земельній ділянці Бучанської міської ради. Продаж відбувся за погодженням вільного доступу для обслуговування гаражу і проведення необхідного ремонту, тощо. 18 березня 2014 року згідно рішення № 95/5 виконавчим комітетом Бучанської міської ради було присвоєно адресу гаражу ( АДРЕСА_1 ), так як за однією адресою не може знаходитися два окремі об`єкта нерухомого майна, право власності за якими належить різним власникам. Право власності земельної ділянки зареєстровано на відповідачів та підтверджується договором дарування. Вона з відповідачами домовилась у добровільному порядку виділити частину земельної ділянки, яка знаходиться під гаражем і оформити її на неї. 15 квітня 2014 року позивачем нею була написана нотаріально посвідчена заява для отримання кадастрового номеру ділянки, проведення обстеження земельної ділянки, встановлено та погоджено зовнішні межі земельної ділянки і складені відповідні документи. 01.06.2023 року рішенням № 3619-44-VIII Бучанської міської ради надано дозвіл на розробку документації із землеустрою земельної ділянки під гараж. Землевпорядною організацією складено схему розподілу земельної ділянки. За весь період належного оформлення документів на земельну ділянку усі витрати несла вона. Після виготовлення усіх необхідних документів та початком оформлення у нотаріуса договору відповідачі різко змінили свою думку та почали ставити ультимативні умови «або вона повертає їм гараж за безцінь, або не ніякого оформлення землі». Відповідачі встановили новий металевий паркан, тим самим перегородили доступ для обслуговування гаражу і загородили частину гаражу своїм парканом. Вона замовила земельно – технічне дослідження. Згідно висновку, вказаного дослідження, наявна технічна можливість поділу земельної ділянки в натурі із виділенням їй земельної ділянки в натурі та запропоновано варіанти такого розподілу. Як вбачається із висновку експерта, складеного 21.02.2024 року за результати земельно – технічного дослідження проведеного судовим експертом Коваленком Л.А. на її замовлення - існує технічна можливість виділення земельної ділянки в натурі для обслуговування гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, можливий виділ в натурі частини земельної ділянки 0,0047 га (47 кв.м.), позначеної на малюнку № 4 синім кольором. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що на даний момент вона з відповідачами не досягла згоди щодо користування земельною ділянкою, а це в свою чергу перешкоджає їй, як власнику гаражу, вільно володіти та розпоряджатися власник майном, вважає за можливе виділити їй спірної земельної ділянки згідно варіанту №2 (малюнок НОМЕР_1 ) поділу такої земельної та припиненням режиму спільної часткової власності такої земельної ділянки.
У відзиві на позовну заяву (а.с.98-109) представник відповідача ОСОБА_6 , адвокат Самойленко А.В. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що позовні вимоги позивача є безпідставними, таким, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_6 не заперечує того факту, що позивачкою 08.08.2007 року було придбано гараж, на підставі договору купівлі – продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 2209 та вказаний гараж знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер 3210945300:01:001:0052, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як зазначає, сама позивачка, між сторонами існувала домовленість про передачу земельної ділянки, необхідної для обслуговування гаражу. В той же час, з незрозумілих для ОСОБА_6 причин, позивач не зазначає, що передача земельної ділянки мала відбутися на підставі договору купівлі – продажу, за ринковою вартістю. Позивач відмовилась від укладання договору купівлі – продажу, як варіант ОСОБА_6 запропонувала платну оренду частини земельної ділянки, що також було проігноровано позивачем. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що вона має рішення Бучанської міської ради від 01.06.2023 року № 3619-44-VIIІ, на підставі якого у неї є право отримати земельну ділянку у власність безкоштовно. В той же час, якщо проаналізувати дане рішення Бучанської міської ради, можна встановити, що позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, земельної ділянки комунальної власності, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу площею 27 кв.м по АДРЕСА_1 . Тобто сама позивач вказує, що нею вжито заходів щодо отримання безкоштовно у власність земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, а не у власності відповідачів. Жодних посилань на ту обставину, що гараж перебуває на земельній ділянці, що знаходиться у приватній власності фізичних осіб дане рішення не містить. Більш того, рішення стосується іншої адреси, відмінної від адреси земельної ділянки. Також, позивач сама надає висновок експерта від 21.02.2024 року № 319/02-2024, в якому експерт за результатами дослідження зазначив варіанти порядку користування земельною ділянкою на якій розташований гараж за адресою: АДРЕСА_2 . У даному висновку експерт наводить інформацію та нормативне обґрунтування умов за яких позивач буде мати змогу належним чином обслуговувати свій гараж на відповідній за площею земельній ділянці. При цьому, у висновку жодним чином не зазначено який правовий статус дана земельна ділянка буде мати. Враховуючи, що відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом-констатуємо, що даний обов`язок позивачем не виконаний. Позивачем не доведено обов`язку відповідачів безоплатно та на праві власності передати на користь позивача будь – яку ділянку, так і не доведено, що діями відповідачів були порушені будь –які права та законні інтереси позивача. Також звертають увагу суду на те, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту прав, що є самостійною підставою для відмови в позові. Такий спосіб захисту є неефективним виходячи з наступного. Виділення земельної ділянки в натур (на місцевості) – це процедура перетворення абстрактного права на земельну частку (пай) у конкретну земельну ділянку з чітко визначеними межами, площею та географічним розташуванням. Цей процес передбачає проведення землевпорядних робіт, встановлення межових знаків на місцевості та внесення даних про ділянку до Державного земельного кадастру; позивач не є співвласником земельної ділянки кадастровий номер 3210945300:01:001:0052, як наслідок вимога про припинення спільної часткової власності взагалі не є правомірною ( зокрема не зазначено чиє право припиняється та на який об`єкт); земельна ділянка кадастровий номер 3210945300:01:001:0052 не має поштовою адреси: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача, ОСОБА_2 , проти задоволення позову заперечував просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Предметом спору є земельні правовідносини які виникли між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 0,0604 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 3210945300:01:001:0052.
Зазначені правовідносини підлягають врегулюванню згідно до норм ЦК України та Земельного кодексу України, з врахуванням законодавчих норм які діяли на час їх виникнення.
Судом встановлено, що 08 серпня 2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі -продажу гаражу, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2209 ( а.с.11-13).
Земельна ділянка під будівництво вказаного вище гаражу, площею 21,0 кв.м. була виділена рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради депутатів трудящих № 555 від 09.09.1974 року ( а.с.24 зворот-25).
Справа містить нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 до компетентних органів, в якій ОСОБА_4 просить присвоїти кадастровий номер земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1 ), на якій розташований належний їй гараж ( а.с.17).
Із копії кадастрового плану, площа земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів за адресою АДРЕСА_1 складає 0,0027 га ( а.с.18).
Згідно копії Акту обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 , зроблено висновки, що у зв`язку із дублюванням адресного номеру, змінити юридичну адресу земельної ділянки площею 27,0 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та встановити наступну адресу: АДРЕСА_1 ; визначити норму землекористування за існуючим гаражем по АДРЕСА_1 , площею 27,0 кв.м. по фактичному користуванню та згідно кадастрових обмірів ( а.с.19).
Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 95/5 від 18 березня 2014 року Змінено юридичну адресу об`єкту нерухомого майна – будівлі гаражу, загальною площею 21,6 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено наступну: АДРЕСА_1 ( а.с.21).
Рішенням позачергового засідання 44 сесії 8 скликання Бучанської міської ради № 3619-44-VIII від 01 червня 2023 року надано дозвіл гр. ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, земельної ділянку комунальної власності, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, площею 27,0 кв.м. по АДРЕСА_1 ( а.с.22).
Мотиви прийнятого рішення.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Про це зазначається й у частині першій статті 4 ЦПК України.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, судом встановлено, що звертаючись із позовом ОСОБА_4 заявляє вимоги щодо захисту прав, свобод та інтересів щодо земельної ділянки, розташованої під нерухомим майном - власником якого вона є, а саме гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який ОСОБА_4 набула на підставі договору купівлі -продажу від 08 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Тонконог Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2209.
Як встановлено в ході судового розгляду, згідно договору купівлі – продажу гаражу, за адресою АДРЕСА_1 , щодо земельної ділянки на якій розташований гараж, прав зареєстрованих за ОСОБА_8 , та переходу таких прав до ОСОБА_4 не відбулося.
В той же час, судом встановлено, що гараж за адресою: АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію 27 грудня 2002 року, що підтверджено технічною документацією (26-28), земельна ділянка під будівництво вказаного вище гаражу, площею 21,0 кв.м. була виділена рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради депутатів трудящих № 555 від 09.09.1974 року. 
Відповідно до ч. 1,2 статті 116 ЗК України 2002 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або 
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Згідно положень статті 125 ЗК України 2002 року право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. 
Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. 
Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. 
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено що перше оформлення правовстановлюючих документів на зазначений гаражу, як права приватної власності відбулося у грудні 2002 року, в той же час, не зважаючи на наявність рішення про надання земельної ділянки під гараж у користування, земельна ділянка виділена під гараж у користування власнику ОСОБА_9 , не оформлена у відповідності до вимог ст. 116,125 (2002 року), та державного акту на право користування землею не оформлено.
В подальшому при переході права власності на зазначений гараж до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 08 серпня 2007 року, перехід будь-яких прав (користування, власності, оренди, тощо) на земельну ділянку на якій розташований зазначений гараж, за договором купівлі-продажу від 08 серпня 2007 року предметом договору не було.
Також згідно до зазначеного договору, вбачається що продавцю ОСОБА_8 , на час продажу гаражу, також належало право власності лише на гараж, будь-яких прав за продавцем на земельну ділянку на якій розташований гараж зареєстровано також не було.
Після оформлення права власності на гараж 08 серпня 2007 року, ОСОБА_4 не оформлювала права користування або власності на спірну ділянку.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стороною позивача, на роз`яснення судом щодо експертного дослідження щодо земельної ділянки, визначення розміру земельної ділянки зайнятої під гаражем, на час спору, розміру фактичної земельної ділянки яка знаходиться на праві власності у відповідачів та її розмірів, проведено не було, та жодним доказом підтверджено заявлені обставини, не було.
Крім того, сторони не були обмежені у здійсненні процесуальних прав на збирання та подання доказів, а також на заявлення клопотань про їх витребування, враховуючи, що з початку судового розгляду, та зі стадії підготовки матеріалів до суду, правовий супровід та представництво і захист інтересів позивача, здійснювалося адвокатом, який був обізнаний про права та обов`язки.
Також з боку позивача не заявлялося про витребування доказів, в тому числі щодо витребування інвентаризаційної справи на гараж та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
А тому, твердження позивача про оформлення права власності на земельну ділянку зареєстрованої саме за відповідачами, як земельною ділянкою на якій розміщений гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та якій належить їй на праві приватної власності жодним доказом в ході судового розгляду не підтверджено.
Представники відповідачів у судовому засіданні не заперечували обставин того, що позивач має скористатися правом на оформлення права власності на земельну ділянку під гаражем, натомість, до відповідачів не звертались із пропозицією будь - яким чином встановити земельний сервітут на земельну ділянку для обслуговування гаражу, не визначались оплатність сервітуту та інші суттєві вимоги. 
Позивачем також не доведено, що йому у будь - який спосіб чиняться перешкоди у користування гаражем, або наявні інші перепони, які не дозволяють використовувати цей гараж за призначенням, в тому числі в частині його обслуговування.
Також суд звертає увагу на те, що Бучанською міською радою було надано дозвіл на розробку документації стосовно будівництва та обслуговування індивідуального гаража площею 27 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник позивача не зміг аргументовано пояснити відносно якої земельної ділянки йде мова, хоча адреси співпадають, але земельна ділянка, яка є предметом спору, належить відповідачам на праві власності.
А тому задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 , не підлягають, так як заявлені обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4,12,76,77,78,80,81141,258,259,264,265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення порядку користування та виділення в натурі частини земельної ділянки відмовити за їх недоведеністю.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя М.П. Одарюк