Справа № 523/16429/24
Провадження №2/523/1478/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі
головуючої судді - Середи І.В.,
за участю секретаря – Ячменьової Д.В.,
представниці позивача – Хижняк А.В.,
відповідачки – ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
розглянувши в відкритому cудовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення способу участі у її вихованні,
УСТАНОВИВ:
01 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом зобов`язання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення способу його участі у її вихованні шляхом необмеженого спілкування батька з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку щосуботи та щосереди у період часу з 19:00 до 20:00 із врахуванням режиму дня дитини.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від шлюбу з відповідачкою у них народилася дитина – ОСОБА_5 , шлюб між батьками розірвано, донька проживає разом з матір`ю за кордоном, на даний час сторони не можуть дійти порозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою, позивач бажає брати активну участь у житті дитини, піклуватися про неї та матеріально допомагати, має особисту прихильність до доньки, психологічну прив`язаність та бажання бути поруч. З урахуванням місця проживання дитини спілкування з нею можливе лише у дистанційному режимі засобами телефонного зв`язку та інтернет-зв`язку, проте відповідачка створює перешкоди у цьому, часто і протягом тривалого періоду часу не виходить на зв`язок, ігнорує телефонні дзвінки і повідомлення, що змусило позивача звернутися до суду з цим позовом.
30 жовтня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки суддя Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси Бузовський В.В. прийняв позов до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрив провадження у справі.
17 грудня 2024 року суддя Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси Бузовський В.В. заявив самовідвід від розгляду вказаної справи, про що постановлена відповідна ухвала та здійснено повторний автоматизований розподіл справи.
18 грудня 2024 року суддя Середа І.В. прийняла справу до свого провадження.
17 грудня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представниця – адвокат Булавенко В.В., надала суду заперечення на позов, в яких просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивач вказує недостовірні факти та надає недопустимі докази.
Після розірвання шлюбу відповідачка з дочкою мешкають окремо, позивач не бачився з дитиною з чотирьох років. З 2016 року відповідачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, з чоловіком та донькою вони проживають однією сім`єю, наразі її чоловік виховує ОСОБА_6 , піклується про неї та утримує її. Стосунки між ними склалися як між батьком і донькою.
ОСОБА_7 успішно навчається у англійській школі, знає 3 мови, має викладачів з математики та фізики, займається тенісом та танцями, все це відповідачка вкладає у розвиток своєї доньки разом з її чоловіком, який став для неї справжнім батьком.
Участь позивача у житті доньки буде травмувати її, вона не бачила біологічного батька з 2015 року, не знає його і не бажає з ним спілкуватися, з 2015 року він не був присутнім на жодному святі, у дитячому садочку, у школі, не зробив жодного подарунка на день народження. Зараз дитина вже доросла, тому батькові брати участь у її вихованні вже запізно.
З 2015 року відповідачка не чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою, вони не змінювали дитячий садочок та місце проживання, але у позивача з`явилася друга сім`я, діти, тому він не знаходив часу на спілкування з ОСОБА_8 .
Ще до початку війни в Україні позивач надав згоду на виїзд дитини за кордон, не поцікавившись справами та життям доньки, не виявив наміру приїхати до них в гості, коли мав таку можливість, чи запросити її до себе.
Наразі позивач використовує доньку для вирішення питання про відстрочку від мобілізації.
У своїх письмових поясненнях, надісланих через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 08 квітня та 11 квітня 2025 року, відповідачка додатково повідомила, що з початком повномасштабної війни в Україні з метою збереження життя та здоров`я доньки та задля забезпечення безпечного та всебічного її розвитку вона виїхала з нею в Англію, залишивши дім, роботу, звичний образ життя. Вона разом зі своїм чоловіком забезпечують її навчання, розваги, гуртки та все, що необхідне для її гармонійного розвитку. Після розлучення з позивачем він заявив про себе лише тоді, коли виникли проблеми з військкоматом.
У молодшому віці ОСОБА_7 чекала на увагу батька, але зараз свідомо і чітко не визнає його, вважаючи справжнім батьком людину, яка з нею поруч, яка забезпечує її, турбується про неї, знає, чим вона хворіла, і підтримує її інтереси. Подання цього позову лише погіршило її психоемоційний стан, донька ініціювала вирішення питання про позбавлення позивача батьківських прав та стягнення аліментів за весь період ухилення від виконання батьківських обов`язків.
На момент подачі позову відповідачка з донькою вже понад два роки перебували за кордоном, при цьому, мали вільну можливість комунікувати з позивачем через усі популярні месенджери, зокрема Telegram, Viber, WhatsApp, також ОСОБА_7 має приватну сторінку в Instagram, тому відповідачка не створювала йому перешкод у спілкуванні, але позивач переписувався з нею виключно у своїх інтересах, не згадуючи про доньку.
07 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представниця позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у ньому, а також звертала увагу на тому, що незважаючи на тривалу відсутність у спілкуванні, батько бажає налагодити стосунки з донькою .
Відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позову вказавши на те, що ніколи не вчинялися перешкоди у спілкуванні дитини, позивач ніколи не цікавився її життям, більше десяти років вона його не бачила, не знає його і не бажає з ним спілкуватися. Позов заявлено з уористних мотивів для вирішення питань з військкоматом, він навіть в судове засідання жодного разу не з`явився. Відповідачка взагалі вважає, виходячи з психоемоційного стану доньки, таке спілкування лише нашкодить їй.
Третя особа - Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у засідання свого представника не забезпечили, про слухання справи повідомлялися належним чином, повідомили суду про неможливість складення висновку про визначення способів участі батька у вихованні доньки у зв`язку з перебуванням дитина разом з матір`ю за межами України.
Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши її учасників, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Так, матеріалами справи встановлено, що з 07 травня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Під час спільного проживання у шлюбі у подружжя народилася донька – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 21 вересня 2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 1512.
Рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 26 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю.
04 серпня 2016 року ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на « ОСОБА_12 »
Наразі відповідачка разом з чоловіком та донькою проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 успішно навчається у Варблінгтонській школі з вересня 2023 року. 
За психологічним висновком складеним 24.04.2025 р ФОП ОСОБА_13 , яка за фахом має спеціальність психологія, з огляду на вік дитини, тривалий період відсутності участі біологічного батька в її житті та сформований стабільний звязок з вітчимом, будь-яка спроба насильницького навязування контакту з біологічним батьком може викликати у дитини психологічний дискомфорт, емоційне відторгнення або стрес. Дівчинка перебуває у стабільному емоційному стані, почувається захищеною в нинішньому сімейному середовищі та не потребує втручання сторонніх осіб у встановлену систему прив`язаностей. Також було рекомендовано утриматися від примусового відновлення спілкування з біологічним батьком без ініціативи з боку самої дитини. У випадку появи внутрішнього запиту-забезпечити дитині психологічний супровід.
Оскільки малолітня дитина разом з матір`ю проживають за межами України, то орган опіки та піклування не має правових підстав вирішити питання та скласти висновок про визначення способів участі батька у вихованні доньки.
В судовому засіданні за допомогою відеоконфенцзв`язку та з участю психолога було забезпечено опитування дитини ОСОБА_14 , яка в категоричній формі повідомила про небажання спілкування з позивачем, називаючи його чужою людиною, яку вона зовсім не знає та повідомивши про те, що батьком вважає чоловіка матері, який про неї піклується. 
Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
За нормами ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Верховний Суд в своїй постанові від 20 вересня 2023 року, справа № 730/518/21, зазначив, що визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.
При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).
За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Нормами ч.1 ,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За нормами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які можуть обмежувати позивача у праві на спілкування з донькою.
Суд вважає, що заявлений спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні доньки, з урахуванням місця проживання дитини відповідає вимогам закону, тому підлягає задоволенню, оскільки в ньому враховується спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку і режим дня дитини.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач з 2015 року не спілкувався з донькою, не був присутнім в її житті, що є істотною обставиною для врахування під час визначення способу участі у спілкуванні, тому враховуючи висловлену у суді думку дитини, спілкування з батьком має бути лише за бажанням самої дитини і в присутності матері.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд керується виключно інтересами як батька, який має право на спілкування з донькою, так і інтересами дитини, яка висловила свою думку про небажання в спілкуванні.
Доводи відповідачки про те, що позивач раніше не проявляв бажання у спілкуванні з дитиною, а його звернення викликано необхідністю вирішення питання з військкоматом, не можуть бути підставою в обмеженні права батька на теперішній час. 
Щодо вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів, які підтверджують створення йому таких перешкод, як до звернення до суду з позовом так і під час розгляду справи. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258-259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення способу участі у її вихованні задовольнити частково.
Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки шляхом спілкування батька з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку щосуботи та щосереди у період часу з 19:00 до 20:00 із врахуванням режиму дня дитини та її бажання і в присутності матері.
В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Суддя