Справа № 624/318/26 
№ провадження 2/624/262/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Богачової Т.В., з участю секретаря Тикви А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівки, Берестинського району, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з майна та визнання протиправною бездіяльності державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність державного виконавчої Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, що полягає у незнятті арешту з майна померлого боржника; 2) скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника на підставі рішення Краматорського міського суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки, виконавчий лист 6-15 від 05.02.2008 у межах виконавчого провадження №6583580; 3) зняти арешт з нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява обгрунтована тим, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті спадкодавця відкрито спадкову справу №75034376 у державного нотаріуса Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Л.О. До складу спадщини входить нерухоме майно: 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Під час оформлення спадщини стало відомо, що на зазначене майно накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції на підставі рішення Краматорського міського суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки, виконавчий лист 6-15 від 05.02.2008 у межах виконавчого провадження № 6583580, відкритого щодо спадкодавця, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до постанови державного нотаріуса було проведено перевірку відсутності заборони або арешту цього майна і виявлено, що на нерухоме майно спадкодавця накладено арешт, що унеможливлює оформлення спадщини на даний час, тому було відмовлено у нотаріальній дії щодо видачі свідоцтва про право власності за законом на нерухоме майно, до вирішення питання про зняття арешту з майна померлого. На підставі цього, позивач 23 лютого 2026 року звернулася до Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з вищезазначеного майна. 03 березня 2026 року позивач отримала з відділу державної виконавчої служби, де зазначено, що відповідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно ОСОБА_3 накладено арешт, відомості про сплату заборгованості в повному обсязі за виконавчим провадженням у відділі відсутні, тому було відмовлено у знятті арешту з квартири померлого чоловіка та відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендовано звернутися до суду для отримання судового рішення. Незважаючи на достовірно відомий факт смерті боржника, виконавець не вжив передбачених законом заходів щодо припинення виконавчого провадження та зняття арешту, чим допустив протиправну бездіяльність. Арешт майна перешкоджає оформленню спадкових прав та порушує право позивача як спадкоємця на прийняття та оформлення спадщини, у зв`язку з чим виникла необхідність судового захисту.
Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 01.04.2026 було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Зобов`язано Кегичівський відділ державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати до суду постанову державного виконавця в частині накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3 на підставі рішення Краматорського міського суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки, виконавчий лист 6-15 від 05.02.2008 у межах виконавчого провадження №6583580.
Позивач подала заяву, в якій позов підтримала, заявила, що судові витрати залишає за собою, просила справу розглянути за її відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі. Також надав письмові пояснення відповідно до яких, згідно з ч. 5 розділу І Інструкції з Організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 № 512/5, основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження. За результатами моніторингу автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 06.04.2026 виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_3 , на виконанні у відділі не перебувають. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт згідно з виконавчим листом 6-15 від 05.02.2008 винесеного Краматорським міським судом про стягнення аліментів. Виконавче провадження, за яким винесено вище зазначений арешт, в автоматизованій системі виконавчого провадження обліковується у ВП - спецрозділ, довідка додається. Згідно з вищевказаної довідки ВП-спецрозділ встановлено, що виконавче провадження 6583580, з примусового виконання виконавчого листа 6-15 виданого 05.02.2008 Краматорським міським судом було завершено 29.12.2012 згідно з п. 6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція). Згідно з п. 2 розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. У зв`язку з вищевикладеним, надати підтверджуючі документи, на підставі яких було прийнято рішення про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3 , не виявилося можливим.
Третя особа, належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, письмові пояснення до суду не подала.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 23.12.2011 Лозівською сільською радою Кегичівського району Харківської області.
Чоловік позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 05.08.2025 Сектором державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівської селищної ради.
За життя ОСОБА_3 належало право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями: свідоцтва про право на спадщину від 07.04.2021 зареєстрованого в реєстрі №221, бланк серії НРА 248921, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №251652862 від 07.04.2021.
Позивач після смерті чоловіка звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. 
Відповідно до копії витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі №83670656 від 18.12.2025 у спадковому реєстрі Зачепилівською державною нотаріальною конторою 18.12.2025 була зареєстрована спадкова справа №465/2025 щодо спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до копії постанови Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області №171/102-31 від 19.02.2026 ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме: 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 власником якого був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа 465/2025 до зняття арешту з майна померлого. З постанови вбачається, що при перевірці нотаріусом обтяжень на вищезазначене нерухоме майно за померлим ОСОБА_3 було виявлено арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження - арешт всього майна боржника, виконавчий лист 6-15 від 05.02.2008 Краматорський міський суд, стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки, Відділ державної виконавчої служби Кегичівського районного управляння юстиції. За таких обставин, якщо на нерухоме майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину за законом затримується до зняття арешту.
Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №470822527 від 01.04.2026 на все нерухоме майно ОСОБА_3 , зокрема і на 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , 17.03.2010 накладено арешт нерухомого майна реєстраційний номер 9626787; підстава обтяження: виконавчий лист 6-15 від 05.02.2008 вданий Краматорським міським судом про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини; обтяжував: відділ державної виконавчої служби Кегичівського районного управління юстиції. 
Відповідно до копії інформації Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області №4760 від 03.03.2026, відділ повідомляє ОСОБА_1 , що згідно з ч. 5 розділу І Інструкції з Організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 № 512/5, основною інформаційною базою про здійснення виконавчого провадження є автоматизована система виконавчого провадження. За результатами моніторингу автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 06.04.2026 виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_3 , на виконанні у відділі не перебувають. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт згідно з виконавчим листом 6-15 від 05.02.2008 винесеного Краматорським міським судом про стягнення аліментів. Виконавче провадження, за яким винесено вище зазначений арешт, в автоматизованій системі виконавчого провадження обліковується у ВП – спецрозділ. Згідно з інформаційної довідки виконавче провадження завершено 29.12.2012 згідно з п. 6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція). Відомості щодо сплати заборгованості в повному обсязі за виконавчим провадженням, за яким винесено вищезазначену постанову про арешт майна боржника у відділі відсутні. Враховуючи вищевикладене та згідно з ч 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до довідки з автоматизованої системи виконавчих проваджень від 06.04.2026, обліковується виконавче провадження №6583580, стан виконавчого провадження – завершено, підстава відкриття виконавчого провадження – виконавчий лист від 05.02.2008 №6-15 виданий 05.03.2008 Краматорським міським судом про стягнення аліментів. Виконавчий лист надійшов на виконання до Кегичівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області. Боржник - ОСОБА_3 , стягувач – ОСОБА_2 . Закінчення ВП п.6 ч. 1 ст. 49 (закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення), постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2012.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 та частини 3 статті 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1 ч. 2ст. 1223 ЦК України).
Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.
Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно з пунктом 7 частин 1 та частини 3 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII, відповідно до ч. ч. 1,2 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №740/3240/18.
Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Судом встановлено, що виконавче провадження у якому на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 було накладено арешт було закінчено у 2012 році, а тому до правовідносин підлягали застосуванню положення закону чинному на час вчинення виконавчої дії, а саме Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 49 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. 
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
В пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.76 № 6 (в редакції від 30.06.78 № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Для зняття арешту із спадкового майна, спадкоємець має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту (ВС КЦС, справа № 463/3251/22 від 03.05.2023).
Отже, аналізуючи наведені норми Закону чинні на час закінчення виконавчого провадження, державний виконавець завершуючи виконавче провадження мав зняти арешт з майна боржника.
У судовому засіданні було встановлено, що на майно спадкодавця ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №6583580 відкритому 06.03.2008 щодо стягнення аліментів за виконавчим листом №6-15 виданого Краматорським міським судом 05.02.2008 було накладено арешт 17.03.2010.
Це виконавче провадження було завершено 29.12.2012 постановою про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (у зв`язку з закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення) 
Чи було в постанові державного виконавця вирішено питання про зняття накладеного арешту не на цей час судом встановити не має можливості, оскільки виконавче провадження за строком зберігання було знищено.
Разом з тим арешт на майно боржника за відомостями Державного реєстру речових прав до цього часу не знятий.
Відомості про оскарження сторонами виконавчого провадження у встановленому законом порядку бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту у суду відсутні.
Розглядаючи вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Отже, з аналізу вищезазначених норм закону, позивач не наділений правом оскаржувати дії та бездіяльність державного виконавця, оскільки не є стороною виконавчого провадження, а виконавче провадження закрито в 2012 році, на той час боржник у виконавчому провадженні був живий та саме йому належало право оскарження дій державного виконавця, яким він не скористався.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 зробив висновок, що коли питання про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, порушує сторона провадження, то застосовуються положення розділу VII ЦПК України, який передбачає звернення до суду зі скаргою на дії виконавця. Якщо ж особа, яка не погоджується з накладеним арештом, не є стороною виконавчого провадження, але такими діями порушується її право власності, вона звертається до суду з позовом, в якому передусім ставить питання про підтвердження її права власності на арештоване майно, а потім – про зняття арешту.
У справі, яка розглядається, виконавче провадження на час розгляд справи завершене, позивач не є та не був стороною цього виконавчого провадження, майно на яке накладено арешт на час його накладення позивачу не належало, а тому положення розділу VII ЦПК України до спірних правовідносин не застосовуються. 
Належним та ефективним способом захисту майнових прав спадкоємця у такому випадку є звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.
Потреба у позивача заявлення вимоги щодо визнання судом права власності на майно позивача відсутня, оскільки позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, нотаріусом право спадкування цього майна не оспорюється. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину зумовлена виключно наявністю незнятого арешту на майно спадкодавця.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 Закону України «Нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.
Відповідно до підпунктів 4.19, 4.20 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, за наявності заборони відчуження або обтяження іпотекою житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину та протягом двох робочих днів письмово повідомляє про це кредитора (відповідний податковий орган).
Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту.
Отже спір про право в цьому випадку відсутній, право спадкоємця на спадкове майно нотаріусом не оспорюється, однак накладений арешт перешкоджає у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Наявність нескасованого у виконавчому провадженні арешту майна спадкодавця ОСОБА_3 позбавляє позивача як спадкоємця, який прийняв спадщину, оформити право власності на спадкове майно, оскільки незнятий арешт з майна перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритого виконавчого провадження та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном.
За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про зняття арешту з 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 та їх задоволення.
Про розподіл судових витрат не заявлено.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про зняття арешту з майна та визнання протиправною бездіяльності державного виконавця – задовольнити частково.
Зняти арешт з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_3 , а саме: з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , накладеного Відділом державної виконавчої служби Кегичівського районного управління юстиції, зареєстрованого 17.03.2010, реєстраційний номер обтяження 9626787.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Кегичівським РВ ГУ МВС України в Харківській області 20.01.2012, ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Кегичівський відділ державної виконавчої служби у Берестинському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження за адресою: 64003, Харківська область, Берестинський район с-ще Кегичівка, вул. Волошина, 38, код ЄДРПОУ 41430568.
Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя         Т.В. Богачова