ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/14531/24 пров. № А/857/4856/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі № 460/14531/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
суддя в 1-й інстанції – Зозуля Д.П.
час ухвалення рішення – 10 січня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 10 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 04.09.2024 № 104650019383 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 08.10.2023, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі № 460/14531/24 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.09.2024 № 104650019383 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення з 28.08.2024 пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що по позивач не має право на зниження пенсійного віку, оскільки станом на 01 січня 1993 року не проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, що викладені у судовому рішенні. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки, станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 роки. Водночас, суд зробив висновок, що призначення пенсії входить до компетенції відповідача, а не суду, тому зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача, з врахуванням висновків суду.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1989 (3 категорії).
28.08.2024, у віці 56 років 09 місяців 06 днів, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та 04.09.2024 прийняло рішення № 104650019383, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зважаючи на відсутність необхідного періоду проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю
Позивачу повідомлено, що до загального страхового стажу враховано 34 роки 11 місяців 17 днів. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю становить 10 років 10 місяців 25 днів, станом на 01.01.1993 - 04 роки 01 місяць 06 днів, що не дає права на зниження пенсійного віку.
Не погодившись із цим рішенням відповідача позивач оскаржив його до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 року передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За нормою статті 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 рік.
Сторонами не заперечується та обставина, що позивач на час звернення до відповідача досягнув віку 56 років 09 місяців 06 днів, страховий стаж становить 34 роки 11 місяців 17 днів. 
Позивач просить відповідача призначити пенсію зі зменшенням встановленого законом віку виходу на пенсію, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII).
Пунктом 2 статті 9 Закону № 796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Відповідно до вимог статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 1 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що право на вказану пенсію мають учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів (10 років);
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів (8 років);
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році ( 8 років).
Крім того, пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII визначено, що право на пенсію зі зниженням пенсійного віку мають право потерпілі від Чорнобильської катастрофи:
- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році (на 10 років);
- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році (8 років); 
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років (4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років);
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років);
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років); 
- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями (на 2 роки).
Відповідно до примітки початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. 
Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року №13-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Апеляційний суд встановив, що позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році (3 категорія).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11 липня 2018 р. № 551, якою затверджений порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - постанова № 551) учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. від одного до п`яти календарних днів, у 1987 році - від одного до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році” (категорія 3) серії А зеленого кольору.
Іншого посвідчення позивач не має, хоча позовну заяву обґрунтовує тим, що є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії і просить відповідача призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку на цій підставі.
Разом з тим, позивач зазначає, що з моменту аварії на Чорнобильській АЕС і станом на 01 січня 1993 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. № 106, місто Буча віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Відповідно до пункту 2 постанови № 551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Закон), іншими актами законодавства.
Пунктом 15 постанови № 551 визначено, що за відсутності (технічної можливості) виготовлення посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян для оформлення пільг, установлених для них законодавством, уповноваженим органом може видаватися довідка, що підтверджує їх статус, на строк до отримання відповідного посвідчення, але не більш як на два роки. У такій довідці зазначається прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), статус особи, вклеюється фотокартка розміром 30 x 40 міліметрів, яка засвідчується підписом керівника уповноваженого органу, що скріплюється печаткою.
Апеляційний суд встановив, що позивач не має ні посвідчення потерпілого 4 категорії, ні довідки, що підтверджує цей статус.
При цьому апеляційний суд зауважує, що учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1989 році (3 категорія) не має право на призначення пенсії із зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. 
Отже, відповідач приймаючи спірне рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Вказаний висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову. 
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі № 460/14531/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Т. В. Онишкевич