Справа № 758/4981/26 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

28 травня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17 872,50 грн. та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №09.09.2025-100000365, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е238.
Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 2 000,00 грн.; строк - 154 дні з 09.09.2025р.; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 09.02.2026р.; процентна ставка - 1% за один день; комісія за видачу кредиту 7 % від суми кредиту, що дорівнює 140, 00 грн.; комісія за обслуговування кредиту - 140 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; тип процентної ставки за договором - фіксована.
17.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К989.
Умовами додаткового договору передбачено: сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору - 4 500,00 грн., яка складається з усіх траншів ( частин суми кредиту), зазначених в договорі ( 1 -й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші); сума другого траншу - 2 500,00 грн.; строк надання кредиту ( другого траншу) - 146 днів з 17.09.2025 року; комісія за надання другого траншу - 175 грн; комісія за обслуговування - 315 грн.
29.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К326.
Умовами додаткового договору передбачено: сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору - 5 500,00 грн., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші); сума третього траншу - 1 000, 00 грн.; строк надання кредиту ( третього траншу) - 134 днів з 29.09.2025 року; комісія за надання третього траншу - 70 грн; комісія за обслуговування - 385,00 грн.
На банківську картку позичальника було перераховано кредитні кошти у загальному розмірі 5 500,00 грн., із урахуванням стягнутих комісій.
Позивач зазначає, що відповідач станом на 17.03.2026 р. має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр», яка становить 17 872,50 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5 500,00 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 6 100,00 грн., простроченої заборгованості за комісіями - 70 грн. ( за надання кредиту), за додатковою комісією (за обслуговування) - 770 грн.; та відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України - 5 432, 50грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавався. 
Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним.
Судом встановлено, що 09.09.2025 р між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №09.09.2025-100000365 шляхом підписання ОСОБА_1 . Заявки кредитного договору №09.09.2025-100000365 (кредитної лінії).
Сторонами визначено умови кредиту: сума кредиту - 2 000,00 грн.; строк - 154 дні з 09.09.2025р.; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 09.02.2026р.; процентна ставка - 1% за один день; комісія за видачу кредиту 7 % від суми кредиту, що дорівнює 140, 00 грн.; комісія за обслуговування кредиту - 140 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; тип процентної ставки за договором - фіксована.
Договір про надання кредиту №09.09.2025-100000365 від 09.09.2025 року підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е238.
09.09.2025 року кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 18.03.2026 року.
17.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К989.
Умовами додаткового договору передбачено: сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору - 4 500,00 грн., яка складається з усіх траншів ( частин суми кредиту), зазначених в договорі ( 1 -й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші); сума другого траншу - 2 500,00 грн.; строк надання кредиту ( другого траншу) - 146 днів з 17.09.2025 року; комісія за надання другого траншу - 175 грн; комісія за обслуговування - 315 грн.
17.09.2025 року кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 500,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 18.03.2026 року.
29.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К326.
Умовами додаткового договору передбачено: сума кредиту з дати укладення даного додаткового договору - 5 500,00 грн., яка складається з усіх траншів ( частин суми кредиту), зазначених в договорі ( 1 -й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші); сума третього траншу - 1 000, 00 грн.; строк надання кредиту ( третього траншу) - 134 днів з 29.09.2025 року; комісія за надання третього траншу - 70 грн; комісія за обслуговування - 385,00 грн.
29.09.2025 року кредитор перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 1 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 18.03.2026 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №09.09.2025-100000365 від 09.09.2025 року за період з 09.09.2025 по 09.02.2026 складає 17 872,50 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 500,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 6 100,00 грн., заборгованість за комісією (за надання кредиту) 70 грн.; заборгованість за додатковою комісією - 770 грн.; відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України - 5 432,50 грн.
Вирішуючи питання про те, чи було укладено договір, чи отримав відповідач кредитні кошти, чи виник у відповідача обов`язок здійснити платежі на користь позивача та у якому розмірі, суд виходить з такого. 
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань.
Зокрема, як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір неповернутого тіла кредиту становить 5 500,00 грн.
У зв`язку з неповерненням суми тіла кредиту у передбачені договором строки позивач просив стягнути таку суму судовим рішенням.
Позивач також просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, у позовній заяві зазначив, що просить стягнути 6 100,00 грн. відсотків.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».
За умовами договору № 09.09.2025-100000365 від 09.09.2025 року кредитні кошти надавалися на 154 дні під проценту ставку - 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Отже, умовами кредитного договору № 09.09.2025-100000365 від 09.09.2025 року було передбачено сплату відсотків по 20 грн. (1% від 2000 грн.) за кожен день користування кредитними коштами впродовж 154 днів.
В подальшому, між позивачем та відповідачем було укладено додаткові договори до Кредитного договору, за якими тіло кредиту поступово збільшувалось та відповідно збільшувався і розмір нарахованих відсотків за кожен день користування кредитними коштами. 
Так, за додатковим договором від 17.09.2025 року було передбачено сплату відсотків по 45 грн. ( 1% від 4 500,00 грн.) за день користування кредитними коштами впродовж 12 днів ( 12 днів х 45 грн. = 540 грн.); за додатковим договором від 29.09.2025 року по 55 грн. за день ( 1% від 5 500,00 грн.) впродовж 78 днів (78 днів х 55 грн. = 4 290 грн. ) та по 27,50 грн. за день впродовж 56 днів ( 56 днів х 27,50 грн. = 1 540,00 грн.).
За 154 дні користування кредитними коштами утворилася сума 6 530,00 грн. Втім, відповідачем 23.09.2025 року було здійснено платіж на погашення відсотків у розмірі 430 грн. ( 6530 - 430 = 6100 грн.). Позивач просить стягнути 6 100,00 грн., тобто в межах суми, яку міг би нарахувати як проценти за користування кредитними коштами.
Відтак, позивач довів розрахунками розмір заборгованості зі сплати відсотків - 6 100,00 грн., які підлягають стягненню судовим рішенням.
Щодо частини позовної вимоги про стягнення комісії за договором, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення, тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача, як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Відповідно до п. 21 укладеного між сторонами договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 140 грн. Нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.
Відповідно до п. 1.3 додаткового договору від 17.09.2025 року сторонами визначено, що комісія за надання кредиту становить 175 грн. Нараховується одноразово в день укладення додаткового договору; згідно п. 1.4. вищевказаного додаткового договору комісія за обслуговування з дати укладення даного додаткового договору встановлюється у розмірі 315 грн. 00 коп.
Згідно п. 1.3. додаткового договору від 29.09.2025 року сторонами визначено, що комісія за надання кредиту становить 70 грн. Нараховується одноразово в день укладення додаткового договору. Згідно п. 1.4. вищевказаного додаткового договору комісія за обслуговування з дати укладення даного додаткового договору встановлюється у розмірі 385 грн. 00 коп.
Розмір комісії, встановлений даними пунктами договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшений кредитодавцем в односторонньому порядку.
Укладаючи 09 вересня 2025 року договір кредиту, позичальник у п. 21. підтвердив, що ознайомлений з договором та паспортом споживчого кредиту.
Згідно розрахунку заборгованості позивач просить стягнути комісію за надання кредиту у розмірі 840 грн. 
Отже, умови договору про надання кредиту від 09.09.2025 року щодо розміру та порядку сплати комісії з ОСОБА_1 погоджені, Закону України «Про споживче кредитування» вказані умови не суперечать.
Що стосується вимог про стягнення 5 432,50 грн. відсотків нарахованих по ст. 625 ЦК України суд зазначає таке. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 500,00 грн., за відсотками - у розмірі 6 100,00 грн., комісією за надання кредиту у розмірі 70 грн. та комісією за обслуговування кредиту у розмірі 770 грн.,  а всього 12 440,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00088949 від 19.03.2026 року.
Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково - на 69,60 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 853,03 грн. (69,60% від суми 2 662,40 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №09.09.2025-100000365 від 09.09.2025 у розмірі 12 440,00 грн. та 1 853,03 грн. судового збору, а всього стягнути 14 293,03 грн.
В решті позовних вимог - відмовити. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, м.Київ, вул. Саксаганського, 133-А);
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя 	Т. В. Войтенко