ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 480/1532/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,
В С Т А Н О В И В: 

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду, завдану втратою речового майна та речового майна, яке не вислужило встановлених строків носіння, у розмірі 8226, 88 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року адміністративну справу № 480/1532/26 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
20 квітня 2026 року вказана адміністративна справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана для розгляду судді Маєцькій Н.Д.
Ухвалою судді від 24 квітня 2026 року прийнято до провадження адміністративну справу та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за фактом неприбуття відповідача до тимчасового пункту дислокації проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт службового розслідування. Також за наслідками проведено службового розслідування, другим слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованим у м. Полтава, внесено відомості до ЄДР за фактом вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 197 від 16.12.2025 року (з основної діяльності) «Про результати перевірки» встановлено факт не утримання коштів за речове майно, термін носіння якого не закінчився та втрачене інвентарне речове майно із військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину. У зв`язку з чим, наявні підстави для стягнення з відповідача завданої шкоди. 
У відповідності до частин 3 та 4 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з дня отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 171 КАС України судом було сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання відповідача фізичної особи та встановлено адресу реєстрації відповідача. 
На вказану адресу відповідачу засобами поштового зв`язку направлялась кореспонденція суду, однак така повернулася на адресу суду з відміткою – “адресат відсутній”.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відтак, судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження в даній справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно з карткою обліку військового майна особистого користування, відповідачу було видано речове майно для використання під час проходження військової служби у військовій частині.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.08.2025 року № 551, створено комісію для проведення перевірки служби забезпечення військової частини, з метою уточнення розміру нанесеної матеріальної шкоди державі, яка виникла у результаті самовільного залишення військової частини військовослужбовцями, за період з 01.01.2022 року по 28.08.2025 року. 
За результатами перевірки видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 16.12.2025 року № 197, в якому зазначено, що за результатами перевірки майна за книгами (картками) обліку та іншими обліковими документами речової служби тилу логістики, комісією виявлено факт не утримання коштів за речове майно, термін носіння, якого не закінчився та втрачене інвентарне майно із військовослужбовців, які самовільно залишили військову частини, серед яких зокрема відповідач. 
Згідно довідки-розрахунку № 28 від 14 грудня 2025 року щодо утримання коштів за речове майно, терміни носіння яких не закінчилися з старшого солдата ОСОБА_2 , який в грудні 2023 самовільно залишив частину, вартість такого майна становить 6081,93 грн. 
Крім того відповідно до довідки-розрахунку № 3 від 14 грудня 2025 року щодо утримання коштів за втрачене речове майно, вартість такого майна становить 2144,95 грн. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон - 2232-XII).
Згідно із ч.4 ст.2 Закону 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами..
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює Закон "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей" від 20.12.1991 2011-XIІ (далі - Закон 2011-XII).
Наказом Міністерства оборони України "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту" від 29.06.2016 232, затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної служби транспорту в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період (далі - Інструкція 232).
Ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, військовослужбовців призваних по мобілізації, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) (п.1 Розділу 1 Інструкції 232).
Відповідно до п.3 розділу Інструкції 232, речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає: 1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників). Забезпечення розчинниками для хімічного чищення речового майна здійснюється за окремими нормами Центральним управлінням забезпечення пально-мастильними матеріалами Збройних Сил України Тилу Збройних Сил України (далі - ЦУЗПММ); папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств; 2) створення та утримання запасів речового майна; 3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами; 4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу; 5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України (далі - Міністерство оборони) на речове забезпечення; 6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби; 7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
За приписами п.4 розділу І Інструкції 232, речове майно за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.
Інвентарне майно - це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо.
Відповідно до абз.1-3, п.8 розділу І Інструкції 232, військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.
Нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців визначаються кількість предметів, що видаються на одного військовослужбовця у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах, а також на одиницю бойової техніки, місця несення варти (служби), підрозділ, установу, та строки їх носіння (експлуатації).
Технічні засоби речової служби, обладнання майстерні з ремонту речового майна, засоби ремонту речового майна, лазне-пральне обладнання, намети, брезенти, м`які контейнери, а також господарський інвентар та майно відпускаються військовим частинам відповідно до встановлених норм табелізації (додаток 1) та типових комплектів майна речової служби (додаток 2) і згідно з табелем до штату військової частини (установи).
Згідно з п.9 розділу І Інструкції 232, строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися або перебувати в експлуатації.
Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.
Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, які видаються військовослужбовцям строкової служби, а також інвентарного майна обчислюються з дня фактичної їх видачі для носіння або експлуатації.
Відповідно до Розділу ІІ абз.3, 4, п.28 Інструкції 232, речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.
Військовослужбовцям строкової служби обмундирування, взуття та спорядження (крім інвентарних речей, натільної та постільної білизни) видаються в особисте користування.
Розділом ІІ пункту 29 Інструкції 232 передбачено, що військовослужбовцям строкової служби в разі втрати речового майна з їх вини видається речове майно, яке було в користуванні. Вартість втраченого майна утримується з військовослужбовців у встановленому порядку.
Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна визначається Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 440 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція 440).
Згідно з п.7 розділу ІІ Інструкції 440, обліковими регістрами є книги, картки обліку військового майна, картки обліку військового майна особистого користування та інші носії спеціального формату (паперові, електронні), які призначені для відображення наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна (його вартості) за визначений період.
Інструмент і пристрої, видані особовому складу ремонтного підрозділу, а також водіям (екіпажам) машин, які ремонтуються, для виконання визначених робіт на строк не більше місяця, обліковуються в книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, а на більший строк - у картках обліку військового майна особистого користування (додаток 54) та у книзі обліку військового майна, виданого військовослужбовцям. (розділ V п.20 Інструкції 440).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року 548-XIV (далі Статут).
Згідно із статтею 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Згідно із статтею 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 127 Статуту, солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Солдат зобов`язаний, зокрема: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття (ст.128 Статуту).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року 160-IX (далі - Закон 160-IX).
Згідно з частиною 1 статті 3 цього Закону, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до п. 5) частини 1 статті 1 Закону 160-ІХ, пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону 160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 6 Закону 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону 160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частинами 6, 7 статті 8 Закону 160-ІХ визначено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд.
До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Як вже встановлено судом, відповідач, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину та до місця проходження військової служби не повернувся. Внаслідок самовільного залишення військової частини відповідачем не було повернуто отримане ним інвентарне речове майно, яке перебувало на обліку речової служби військової частини та є державною власністю.
Відповідно до довідки-розрахунку №3 від 14.12.2025 року вартість втраченого інвентарного майна становить 2144,95 грн, а згідно з довідкою-розрахунком №28 від 14.12.2025 року вартість речового майна, строк носіння якого не закінчився, становить 6081,93 грн.
Суд зазначає, що саме внаслідок самовільного залишення відповідачем військової частини та неповернення отриманого ним майна виникла нестача речового майна, яке перебувало на обліку військової частини, що свідчить про наявність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування завданої шкоди.
Оскільки внаслідок протиправної поведінки відповідача військова частина втратила можливість повернути видане йому майно, а розмір шкоди підтверджений належними та допустимими доказами, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача шкоди у сумі 8226,88 грн.
Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог. Отже, позов належить задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:
1. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення шкоди – задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) майнову шкоду у розмірі 8226,88 грн. (вісім тисяч двісті двадцять шість гривень вісімдесят вісім копійок).
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька