Справа №: 343/77/25 
Провадження №: 2/343/82/26 

Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року м.Долина 

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого – судді Лицура І.М.,
секретаря судового засідання – Бойків В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати нецензурну лайку, висловлену на його адресу відповідачем 24.01.2024 року близько 10:01 год. у громадському місці – поблизу магазину вживаної побутової техніки та зупинки маршрутних транспортних засобів, що по вул. Шептицького, 73-А в м.Долина Калуського району Івано- Франківської області, а також погрози фізичною розправою, погрози нанесення тілесних ушкоджень, штовхання та нанесення йому ударів, такими, що принижують його честь і гідність, стягнути з відповідача на його користь 1 000 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 24.01.2024 року близько 10.01 год. в громадському місці – приміщенні магазину вживаної побутової техніки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 почав висловлювати йому претенії з приводу того, що він ніби-то щось «шкрябає», почав на нього кричати, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та викликав поліцію. Він просив надати докази того, що він щось «шкрябав», однак, ОСОБА_2 їх не надав. На відеозаписі, який він здійснив на свій телефон, зафіксовано, як відповідач наносить йому удар та хоче вибити телефон, на який він знімав факт адміністративного правопорушення. В ході конфлікту ОСОБА_2 висловлювався на його адресу такою лайкою та погрозами: « ОСОБА_3 на*уй», «В`єб*ти тебе зараз», « ОСОБА_4 на*уй звідси я тобі сказав», «Я тобі бл*дь нападу зараз», «Дебіл старий. Й*б твою мать, пацан іди на*уй», « ОСОБА_4 на*уй. ОСОБА_5 бл*дь», «Я тебе бл*дь нападу зараз», «В`їб*шити тебе зараз. Поламати тобі руки сук* ти», «Бляд*», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ОСОБА_4 на*уй звідси», «Не бери того ху*, воно мені бляд* в очі балончиком пшикає», «Відійшов нах*й. Зараз в`єб* палицею. Бляд* я тебе переєб*. Я тобі сказав», «Ти дивись воно бляд* мені балончиком», «Я тебе ще й переєб* зараз, поняв бляд*», «Я тобі сук* в`єб* бляд*. Я тобі сказав», «В`їб*ти, ти сук* хто перший балончик витягнув», «Вб`ю ху*», «Пішов нах*й звідси». Після цього приїхали працівники поліції і склали на відповідача протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу. Судом встановлено, що 24 січня 2024 року близько 10:01 год. в громадському місці – приміщенні магазину вживаної побутової техніки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , якому також погрожував фізичною розправою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян. Вищеназвані протиправні дії відповідача: нецензурна лайка, погрози фізичною розправою, погрози нанесення тілесних ушкоджень, штовхання та нанесення йому ударів, призвели до виникнення в нього моральних переживань, які були настільки інтенсивними, що миттєво переросли в моральні страждання, призвели до сильних нервових переживань та нервових страждань, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я, викликало почуття душевного болю, у нього підвищився артеріальний тиск, протягом кількох днів він не міг нормально спати та працювати. Дії відповідача, спрямовані на приниження його честі та гідності, вплинули на його психоемоційний стан, він пережив великий стрес. Вищевказані дії викликали в нього почуття тривоги, страху, занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати свій дорогоцінний час для поновлення своїх прав, спричинило негативні переживання, викликало стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання за майбутній стан здоров`я та життя. Також він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення прав змусила його вживати додаткових заходів для захисту їх в суді. Порушення прав людини на честь і гідність завжди викликають негативні емоції. Глибина моральних страждань, завданих йому порушенням його немайнових прав, є значною і завдані йому довічні та непоправні втрати немайнового характеру підлягають безумовному відшкодуванню. Заявлена моральна шкода в розмірі 1 мільйон гривень буде адекватним відшкодуванням його моральних страждань. Факт спричинення йому моральних страждань доведено в суді та зафіксовано постановою суду від 31.01.2024 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 173 КУпАП, яка є належним, достовірним, допустимим і достатнім доказом завдання йому моральної шкоди, є встановленим фактом, що має юридичне значення і доказуванню не підлягає. Сам факт звернення людини зі скаргою на незаконні дії є підтвердженням додаткових незручностей в житті цієї людини, тому суд не може зобов`язувати його доводити душевні страждання, про що також зазначено в правовому висновку Верховного Суду у справі № 6-1435цс17 від 27.09.2017 року, де Верховний Суд вказав, що суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов (т. 1 а.с. 33-37), в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Свої заперечення мотивував тим, що 24.01.2024 року між ним та позивачем відбувався словесний конфлікт, який виник в приміщенні магазину вживаної побутової техніки та розпочався з того, що він зробив ОСОБА_1 зауваження через те, що він своїм рюкзаком дряпав побутову техніку, на яке останній не реагував. Ці дії ОСОБА_6 призвели до того, що він не стримав емоції та вийшов з себе, оскільки недавно переніс інфаркт і хворіє на онкологічну хворобу. Визнає свою провину щодо висловлювань на адресу ОСОБА_1 та розкаявся в цьому. Однак, слід врахувати, що позивач знімав ці події за допомогою спеціальних засобів невідомого походження, про що його не попередив. Також ОСОБА_1 застосував відносно нього газовий балончик, розпиливши газ йому в обличчя на зупинці громадського транспорту, чим поставив під загрозу безпеку сторонніх осіб. Застосування позивачем вказаного спецзасобу спричинило шкоду його здоров`ю, в нього погіршився зір. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то вона не підтверджена жодними доказами. Як вказано в постанові об`єднаної палати касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду № 214/7462/20 від 05.12.2022 року, позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та її результатом – моральною шкодою. Як вбачається з відповіді Долинського районного суду Івано-Франківської області № 15 від 14.02.2025 року на адвокатський запит в даній справі, в період з 01.01.2016 року по даний час у провадженні цього суду перебували чи перебувають значна кількість справ, де позивачем є ОСОБА_1 , з чого складається враження, що це є способом заробітку останнього. Крім опису моральних страждань, в позовній заяві не наведено жодних доказів на підтвердження факту цих страждань та причинного зв`язку з діями ОСОБА_7 . Слід також звернути увагу на те, що позивач без дотримання встановленого порядку і в забороненому місці використав спеціальний засіб самооборони невідомого походження, без жодної аргументації неодноразово обзивав його «брехуном» та закликав не здійснювати в нього покупок.
Позивач подав відповідь на відзив (т. 1, а.с. 77-80), де зазначив, що твердження відповідача у відзиві на позов про те, що він рюкзаком дряпав побутову техніку, є безпідставним, оскільки доказів цього він не надав і в постанові суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності про це не зазначено. Також неправдивим є твердження відповідача про те, що він не попередив про застосування спецзасобів, оскільки він попереджав, що буде захищатися балончиком від його нападів і показував в своїй руці цей балончик, однак, ОСОБА_2 це не стримало. Решта вказані відповідачем у відзиві обставини також не підтверджені жодними доказами. 
В судовому засіданні позивач та його представник згідно доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 19.02.2026 року № 017/03.4/1809 (т. 2 а.с.107) адвокат Микулич І.В. заявлені позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищевикладені обставини та просили їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1093276 від 14.02.2025 року (т. 1 а.с. 41) адвокат Ільницький Я.І. подав письмову заяву про розгляд справи за його та відповідача відсутності (т. 2 а.с. 49), в якій вказав, що вони позовні вимоги не визнають, щодо їх задоволення заперечують, просять в позові відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача понеесені витрати на правову допомогу.
Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з пунктами 4, 5 вказаної Постанови, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяна позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У відповідності до пункту 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч.ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , оскільки вважає, що під час конфлікту, який стався 24.01.2024 року близько 10.01 год. в громадському місці – магазині вживаної побутової техніки та на зупинці маршрутних транспортних засобів, що по вул. Шептицького, 73-А в м.Долина Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 погрожував йому фізичною розправою, нанесенням тілесних ушкоджень, штовхав та наносив йому удари, чим принизив його честь і гідність, що спричинило йому заподіяння моральної шкоди.
Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2024 року в справі № 343/237/24 (т. 1 а.с. 9-10) ОСОБА_2 визнано виним в тому, що 24 січня 2024 року близько 10:01 год. в громадському місці – приміщенні магазину вживаної побутової техніки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , він висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , якому також погрожував фізичною розправою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.
Той факт, що відповідач у вищевказаний час та в зазначеному місці дійсно висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 , а також погрожував йому фізичною розправою, підтверджується відеозаписом, який міститься на CD-R-диску (т. 1 а.с. 13), що долучений до матеріалів справи позивачем та визнається відповідачем.
На ці докази позивач посилається як підставу для стягнення на його користь моральної шкоди.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку. 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду, складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи та причинного зв`язку між ними. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях немає вини в завданні шкоди.
В даній справі позивачем не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: відсутні докази, що підтверджують факт заподіяння йому моральної шкоди, її розмір, дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя позивача, а саме: відсутні висновки спеціалістів (психолога або судового експерта-психолога), показання свідків, характеристики з місця роботи чи проживання, виписки з лікарні, докази проходження спеціальних курсів реабілітації чи будь-які інші докази.
На думку суду, сама лише наявність судового рішення про визнання відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не є достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди, на що посилається позивач, оскільки цим рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена в зв`язку з порушенням громадського порядку і спокою громадян, про спричинення діями ОСОБА_2 матеріальної чи моральної шкоди в ній не вказано.
Щодо правового висновку Верховного Суду в справі № 6-1435цс17 від 27.09.2017 року, на який посилається ОСОБА_1 як підставу для звільнення його від доказування факту спричинення моральної шкоди, то суд вважає його нерелевантним, оскільки в справі, на яку посилається позивач, йдеться про порушення права на таємницю телефонних розмов, розголошення персональних даних, тобто порушення права на приватність, що автоматично (презумптивно) завдає особі душевних страждань, оскільки є втручанням у приватне життя, що заборонено Конституцією України та Законом України «Про захист персональних даних».
Також безпідставним є твердження позивача у відповіді на відзив про те, що даний відзив не відповідає вимогам п. 2 ч. 3, ч. 4 та п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, тому його слід повернути відповідачу, оскільки долучена до відзиву квитанція АТ «Укрпошта» від 19.02.2025 року (т. 1 а.с. 32) підтверджує факт надіслання відзиву позивачу, відзив подано у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження 15-денний строк, так як цю ухвалу відповідач отримав 04.02.2025 року (т. 1 а.с. 31), а відзив подано 19.02.2025 року (т. 1 а.с. 33). 
Як зазначено в ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В даній справі позивач не надав суду жодних доказів спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ОСОБА_2 ст. 173 КУпАП та заявленою моральною шкодою в розмірі 1 000 000,00 грн., як і не обґрунтував розмір моральної шкоди.
Його твердження про те, що протиправні дії відповідача: нецензурна лайка та погрози фізичною розправою спричинили йому моральну шкоду, призвели до сильних нервових переживань та страждань, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я, викликало почуття душевного болю, у нього підвищився артеріальний тиск, протягом кількох днів він не міг нормально спати та працювати, є голослівними та жодними доказами не підтверджені. Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я. Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання.
Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння йому діями відповідача моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, а тому у задоволенні його позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі.
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
З дослідженого в судовому засіданні електронного носія, долученого позивачем до матеріалів справи CD-R-диска (т. 1 а.с. 13), встановлено, що він містить запис інциденту, який виник між сторонами по справі 24.01.2024 року близько 10.00 год. в громадському місці – магазині вживаної побутової техніки та на зупинці маршрутних транспортних засобів, що по вул. Шептицького, 73-А в м.Долина Калуського району Івано-Франківської області. Даний запис, згідно з поясненнями позивача, зроблений ним особисто на власний мобільний телефон. З цього запису встановлено, що конфлікт виник через те, що відповідач зробив позивачеві зауваження з приводу того, що він своїм рюкзаком шкрябає речі, які продаються, з чим останній не погодився. 
Протягом всього спілкування поведінка самого позивача є провокативною, його дії спрямовані не на вирішення конфлікту, а на його поглиблення: в той час, коли відповідач викликає поліцію з метою вирішення конфлікту, позивач коментує інцидент на камеру; не дивлячись на те, що відповідач розмовляє по телефону, звертається до нього з вимогою «Ану розкажіть» (0:00:11). Коли відповідач виходить на вулицю (0:00:41), позивач іде за ним слідом та коментує все на камеру. Коли конфлікт притихає, позивач його відновлює: «надайте докази, що я шкрябав. Ви є брехун» (0:02:06-0:02:20). Коли відповідач виходить на вулицю, позивач знову іде за ним, продовжуючи конфліктувати (0:02:28 - 0:02:34). В процесі спілкування позивач неодноразово називає відповідача «брехуном» та «хамом». 
Також з даного запису вбачається, що він не є безперервним, не містить початку конфлікту та його причини, немає запису застосування позивачем газового балончика, записи є вибірковими. Протягом всього запису позивач на камеру надає свої коментарі з приводу того, що відбувається.
Вищенаведене, на думку суду, може свідчити про цілеспрямовані дії позивача, що мали на меті спровокувати конфлікт та зняти його на телефон, з метою подальшого звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. 
Такий висновок підтверджується відповіддю Долинського районного суду Івано-Франківської області на запит адвоката Ільницького Я.І. від 19.02.2025 року № 01-79-11/25 (т. 1 а.с. 40), згідно з якою в період з 01.01.2016 року по даний час у провадженні цього суду перебували чи перебувають 14 справ про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, де позивачем є чи був ОСОБА_1 та зазначено номери цих справ.
Наведене свідчить про те, що дії позивача мають систематичний характер та можуть бути методом заробітку. 
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в ч. 2 якої зазначено, що у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір про надання правової допомоги від 07.02.2025 року (т. 2 а.с. 50), акт передачі-прийняття юридичних послуг від 25.09.2025 року згідно договору про надання правової допомоги від 07.02.2025 року, квитанцію № 116 від 25.09.2025 року адвоката Ільницького Я.І. про прийняття гонорару в розмірі 15 000,00 грн. (т. 1 а.с. 208-209), відповідно до яких загальна вартість наданих послуг становить 15 000,00 грн., що складається з усної консультації та підготовки документів для складання відзиву і заперечення на клопотання про призначення експертизи 3 000,00 грн., складання відзиву та заперечення на клопотання про призначення експертизи 5 000,00 грн., представництво інтересів відповідача в районному та апеляційному суді 7 000,00 грн. 
Однак, суд вважає даний розмір витрат завищеним. Так, як встановлено з матеріалів справи, представник відповідача адвокат Ільницький Я.І. приймав участь в судових засіданнях по даній справі тільки на стадії підготовчого провадження, після закритя підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду ухвалою від 16.10.2025 року (т. 1 а.с. 248) він 19.11.2025 року подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника (т. 2 а.с. 23). Також безпідставним суд вважає його посилання на представництво інтересів відповідача в апеляційному суді. 
За таких обставин суд вважає вказаний розмір витрат на правову допомогу неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та очевидно завищеним, в зв`язку з чим його слід зменшити вдвічі та визначити в сумі 5 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд також враховує також стан здоров`я та складне матеріальне становище позивача, який є особою з інвалідністю 2 групи, отримує пенсію по інвалідності в невеликому розмірі, має ряд захворювань та потребує коштів на лікування. 
Що стосується клопотань позивача про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу та про визнання договору про надання правової допомоги недопустим доказом (т. 2 а.с. 135-137, 147-149), то суд вважає їх безпідставними, оскільки неподання вказаного договору разом з відзивом на позов не є підставою для визнання його недопустими доказом, так як договір відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і долучений представником відповідача у встановленому законом порядку через канцелярію суду (т. 2 а.с. 49-50). Тим більше, що договір про надання правової допомоги не стосується предмету доказування в справі, тобто не є доказом позовних вимог чи заперечень щодо них, а підтверджує тільки повноваження адвоката на представництво інтересів відповідача в даній справі.
Оскільки позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ці витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, ст. 23 ЦК України,керуючись ст.ст. 12,81,82,259,263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) відшкодування витрат за надання йому адвокатом Ільницьким Я.І. професійної правової допомоги в даній справі.
Судовий збір в даній справі відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: