УХВАЛА
28 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 545/3381/25 
провадження № 51-1545ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2026 року щодо ОСОБА_4 , 
встановив:
Прокурор звернувся до суду із касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо  ОСОБА_4 , перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції може ухвалити рішення про погіршення становища засудженого не тільки за наявності таких вимог в касаційній скарзі, а й відповідних обґрунтованих доводів учасника кримінального провадження, змістом яких охоплюються належні підстави для такого рішення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 КПК, Суд не може на власний розсуд відшуковувати в оскарженому рішенні відповідні підґрунтя для цього.
Прокурор у касаційній скарзі, як на одну із підстав до скасування оскарженого судового рішення, зазначає на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, не погоджується з його висновком про призначення засудженому покарання із застосуванням норм ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК), що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. 
Посилається на ряд постанов Верховного Суду, в яких містяться висновки щодо застосування норм ст. 69 КК, та зазначає, що суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, їх не взяв до уваги й не навів мотивів стосовно того, яким чином враховані судом обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння.
Натомість в касаційній скарзі не йдеться про те, які конкретно обставини, які визнані судом апеляційної інстанції достатніми для застосування положень ст. 69 КК, враховані безпідставно чи необґрунтовано, зокрема в аспекті правил їх врахування, про які йдеться в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 554/8674/18 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 170/667/21, на які прокурор формально послався в касаційній скарзі.
Не зазначено які обставини, які враховані апеляційним судом, не є такими, що перебувають у взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій засудженого та іншими факторами, які безпосередньо обумовили вчинення останнім кримінального правопорушення і вплинули на його характеристику за критерієм суспільної небезпеки вчиненого.
Без достатнього та конкретизованого обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність вимога про скасування оскарженої ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на цій підставі не узгоджуються із вимогами статей 427, 433, 437 КПК. 
Відповідно до приписів статей 433, 437 КПК суд касаційної інстанції здійснює касаційний розгляд за касаційною скаргою про погіршення становища особи виключно в межах доводів і вимог касаційної скарги, тому наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 березня 2026 року щодо ОСОБА_4  залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3