Справа №572/987/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Оборонової І.В.
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Токмацька міська рада, про встановлення факту володіння квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Голіней Лілію Дмитрівну звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: факту володіння нею 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ВАС №057896 від 11 грудня 2002 року, а також факту володіння її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 часткою цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року, виданого згідно з розпорядженням від 19 грудня 2000 року №443-р та зареєстрованого у реєстровій книзі №56 за реєстровим №8385.
Заява обґрунтована тим, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та до укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_3 ». Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу 01 вересня 1991 року з ОСОБА_5 заявниця змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 ». 
19 грудня 2000 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 набули у рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначене право власності було оформлено свідоцтвом про право власності на житло від 19 грудня 2000 року, виданим органом приватизації виконавчого комітету Токмацької міської ради згідно з розпорядженням від 19 грудня 2000 року №443-р. Право власності було зареєстроване у Токмацькому комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Абрис» у реєстровій книзі №56 за реєстровим №8385.
У подальшому ОСОБА_7 подарувала належну їй 1/3 частку вказаної квартири ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини квартири від 11 грудня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Є.О., зареєстрованого в реєстрі за №3916, бланк серії ВАЕ №057896.
Крім того, після смерті ОСОБА_4 належну їй 1/3 частку квартири успадкував її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, серія та номер 818, виданим 15 травня 2018 року Токмацькою державною нотаріальною конторою. Саме ця 1/3 частка квартири зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .
Водночас 1/3 частка квартири, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року як первинна частка у приватизованому житлі, а також 1/3 частка, яку ОСОБА_1 отримала у власність за договором дарування від 11 грудня 2002 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані.
Заявниця зазначає, що після смерті батька ОСОБА_2 вона є спадкоємцем його майна. Разом з тим через відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належної спадкодавцю первинної 1/3 частки квартири та через неможливість підтвердження державної реєстрації права власності на паперових носіях, які велися до 01 січня 2013 року, вона позбавлена можливості належним чином оформити спадкові права щодо цієї частки.
Також заявниця зверталася через уповноважену особу із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/3 частку квартири, набуту нею за договором дарування від 11 грудня 2002 року. Однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_8 від 21 серпня 2025 року №80483360 у проведенні реєстраційних дій було відмовлено з підстав неможливості підтвердження державної реєстрації прав на паперових носіях, які проводилися до 01 січня 2013 року.
З огляду на зазначене заявниця вважає, що встановлення судом факту володіння відповідними частками квартири має для неї юридичне значення, оскільки створює умови для належного оформлення речових прав, спадкових прав, а також для подальшого звернення до уповноважених органів з питань, пов`язаних із захистом майнових прав щодо нерухомого майна.
До початку розгляду справи від представника заявниці — адвоката Голіней Лілії Дмитрівни надійшла заява, у якій вона просила розглянути справу без її участі та без участі заявниці, подану заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.
Представник заінтересованої особи Токмацької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 39, 42-43). Письмових заперечень щодо заявлених вимог до суду не подав.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 01 вересня 1991 року, ОСОБА_9 01 вересня 1991 року уклала шлюб із ОСОБА_5 та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 7).
Із копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , а її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 7).
Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Петропавловська Північно-Казахстанської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 78 років. Державну реєстрацію смерті проведено 28 листопада 2024 року Управлінням надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, про що складено актовий запис №306 (а.с. 8).
Судом також досліджено копію свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року, виданого органом приватизації виконавчого комітету Токмацької міської ради згідно з розпорядженням від 19 грудня 2000 року №443-р, зі змісту якого вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,0 кв. м, приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у рівних частках. Згідно з реєстраційним написом на цьому свідоцтві право приватної спільної власності на вказану квартиру зареєстровано Токмацьким комунальним підприємством технічної інвентаризації «Абрис» у реєстровій книзі №56 за реєстровим №8385 (а.с. 9).
З технічного паспорта на квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 81,0 кв. м, житлову площу 53,0 кв. м та складається з чотирьох житлових кімнат (а.с. 10-11).
Із договору дарування частини квартири від 11 грудня 2002 року, викладеного на спеціальному бланку серії ВАЕ №057896, вбачається, що ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 , від імені якої на підставі доручення діяв ОСОБА_2 , належну дарителю на праві приватної спільної власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 81,0 кв. м, у тому числі житловою площею 53,0 кв. м. Зазначена частка належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Токмацьким міськвиконкомом 19 грудня 2000 року та зареєстрованого Токмацьким бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2000 року за реєстровим №8385. Договір посвідчено державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №3916 (а.с. 12).
Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2018 року, викладеного на спеціальному бланку серії НМХ №485156, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Ольгою Юріївною та зареєстрованого в реєстрі за №818, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , її чоловік ОСОБА_2 успадкував належну їй 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №459251415 від 05 січня 2026 року вбачається, що стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1552663423110, загальною площею 81 кв. м, житловою площею 53 кв. м, 15 травня 2018 року державним реєстратором Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Ольгою Юріївною зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №818, виданого 15 травня 2018 року Токмацькою державною нотаріальною конторою. Відомості про право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку квартири, набуту на підставі договору дарування від 11 грудня 2002 року, а також про первинну 1/3 частку ОСОБА_2 , набуту на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (а.с. 14).
Суд враховує, що у правовстановлюючих документах адреса квартири зазначена як АДРЕСА_2 , тоді як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 15 травня 2018 року, інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та заяві про державну реєстрацію прав адреса зазначена як АДРЕСА_2 . Водночас номер будинку і квартири, населений пункт, загальна та житлова площа, а також зміст правовстановлюючих документів узгоджуються між собою, що свідчить про їх належність до одного й того самого об`єкта нерухомого майна.
Із довідки приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дремлюк Віри Вікторівни від 10 грудня 2025 року №171/02-14 вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі з урахуванням 1/2 частки, від якої на її користь відмовилася інша донька спадкодавця — ОСОБА_10 (а.с. 15).
Відповідно до постанови приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дремлюк Віри Вікторівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо належної йому первинної 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Підставою для відмови зазначено відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстроване право власності спадкодавця на вказану частку квартири та неможливість отримати підтвердження такого права з архівних матеріалів бюро технічної інвентаризації, доступ до яких відсутній у зв`язку з тимчасовою окупацією території міста Токмак (а.с. 18).
Судом досліджено заяву про державну реєстрацію прав щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зі змісту якої вбачається, що 01 серпня 2025 року уповноважена особа ОСОБА_10 звернулася від імені ОСОБА_1 із заявою про державну реєстрацію набуття права власності. Як документ, поданий для державної реєстрації, зазначено договір дарування від 11 грудня 2002 року, зареєстрований у реєстрі за №3916 та посвідчений державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною О.Ю. Заяву зареєстровано за №68210223 01 серпня 2025 року о 10 год. 41 хв. 24 сек. (а.с. 16).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шаніної Лідії Степанівни від 21 серпня 2025 року №80483360 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою №68210223. Із мотивувальної частини рішення вбачається, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунуто обставини, які були підставою для зупинення розгляду заяви, оскільки згідно з відповіддю Пологівської районної військової адміністрації на запит державного реєстратора надати інформацію щодо підтвердження державної реєстрації права на паперових носіях, яка проводилася до 01 січня 2013 року, неможливо (а.с. 17).
Оцінивши наведені докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними, взаємопов`язаними та узгоджуються між собою щодо об`єкта нерухомого майна, складу його первинних співвласників, підстав набуття та подальшого переходу окремих часток.
Свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 2000 року разом із реєстраційним написом Токмацького комунального підприємства технічної інвентаризації «Абрис» підтверджує первинне набуття ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 права приватної спільної власності на квартиру у рівних частках та реєстрацію цього права у порядку, що діяв на момент його виникнення. Отже, кожному з них належало по 1/3 частці квартири, зокрема ОСОБА_2 — первинна 1/3 частка, яка є предметом встановлення у цій справі.
Технічний паспорт підтверджує місцезнаходження та характеристики квартири, які збігаються з відомостями інших правовстановлюючих документів. Договір дарування від 11 грудня 2002 року підтверджує перехід належної ОСОБА_7 1/3 частки квартири до ОСОБА_1 .
Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 травня 2018 року та відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 успадкував іншу 1/3 частку квартири, право на яку зареєстровано у сучасному Реєстрі. Зазначена успадкована частка є окремою від первинної 1/3 частки, набутої ним під час приватизації у 2000 році. Таким чином, після оформлення спадщини у 2018 році ОСОБА_2 належали дві окремі частки квартири: первинна 1/3 частка, набута у порядку приватизації, та 1/3 частка, успадкована після смерті дружини.
Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відображають лише право ОСОБА_2 на успадковану у 2018 році 1/3 частку. Відомості про його первинну 1/3 частку та про 1/3 частку ОСОБА_1 , набуту за договором дарування, у сучасному Реєстрі відсутні.
Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 грудня 2025 року підтверджує, що заявниця не може оформити спадкові права щодо первинної 1/3 частки ОСОБА_2 у позасудовому порядку. Рішення державного реєстратора від 21 серпня 2025 року №80483360 підтверджує неможливість позасудової державної реєстрації 1/3 частки, набутої заявницею за договором дарування від 11 грудня 2002 року. В обох випадках перешкода пов`язана не з відсутністю або недійсністю правовстановлюючих документів, а з неможливістю отримати підтвердження з паперових реєстраційних матеріалів, які велися до 01 січня 2013 року та знаходяться на тимчасово окупованій території.
У матеріалах справи відсутні докази скасування, визнання недійсними чи оспорення свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року або договору дарування від 11 грудня 2002 року. Також відсутні докази подальшого відчуження зазначених часток чи переходу їх до інших осіб. 
Токмацька міська рада заперечень проти заявлених вимог не подала.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження допускається лише за відсутності спору про право. Якщо під час розгляду справи буде виявлено спір про право, заява підлягає залишенню без розгляду.
Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, який факт заявник просить установити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що його підтверджують.
Згідно зі статтею 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення та докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, що підлягає реєстрації в органах державної реєстрації або нотаріальному посвідченню, не замінює документів, що видаються цими органами, а є підставою для їх одержання.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів розглядаються в порядку окремого провадження, якщо відповідний факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У пункті 17 зазначеної постанови роз`яснено, що факт володіння нерухомим майном на праві власності може бути встановлено, якщо відсутня можливість підтвердити наявність права у позасудовому порядку та подано докази належності майна відповідній особі. Наведене роз`яснення за своєю правовою природою застосовується і до квартири як об`єкта житлової нерухомості.
Щодо виникнення права ОСОБА_2 на первинну 1/3 частку квартири суд ураховує положення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», чинного на момент приватизації. За змістом статті 8 цього Закону передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу приватизації та оформляється свідоцтвом про право власності, яке підлягає реєстрації у встановленому порядку.
Отже, свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 2000 року разом із реєстраційним написом КП «Абрис» є документами, які підтверджують виникнення у ОСОБА_2 права на первинну 1/3 частку квартири.
Правовідносини щодо договору дарування від 11 грудня 2002 року регулювалися Цивільним кодексом Української РСР 1963 року, чинним на час укладення договору.
За статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передання речі, якщо інше не було передбачено законом або договором.
Відповідно до статті 243 цього Кодексу за договором дарування одна сторона передавала безоплатно другій стороні майно у власність, а договір вважався укладеним із моменту передачі майна обдарованому. Статтею 244 Кодексу встановлювалися вимоги до форми договору дарування, а договори дарування нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню та реєстрації у встановленому порядку.
Договір дарування від 11 грудня 2002 року нотаріально посвідчений, зареєстрований у реєстрі нотаріуса, містить відомості про прийняття заявницею подарованої частки та прямо визначає момент виникнення у неї права власності.
Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення, або якщо законодавство на той час не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, відсутність відомостей про відповідні частки у сучасному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно сама по собі не свідчить про відсутність прав, які виникли до 01 січня 2013 року на законній підставі та були оформлені або зареєстровані у порядку, що діяв на момент їх виникнення.
Суд звертає увагу, що заявниця не просить визнати за нею право власності на спірні частки квартири та не ставить питання про вирішення спору між співвласниками, спадкоємцями чи іншими особами. У матеріалах справи відсутні відомості про осіб, які оспорюють належність відповідних часток ОСОБА_2 або ОСОБА_1 . Відтак заявлені вимоги відповідають призначенню окремого провадження.
Встановлення факту володіння ОСОБА_2 первинною 1/3 часткою квартири має для заявниці юридичне значення, оскільки після його смерті вона є спадкоємцем майна та без встановлення цього факту позбавлена можливості оформити спадкові права на зазначену частку. Встановлення факту володіння ОСОБА_1 1/3 часткою квартири на підставі договору дарування від 11 грудня 2002 року необхідне їй для подальшої державної реєстрації та реалізації належного їй майнового права.
Суд не вирішує питання про визнання права власності на зазначені частки, не замінює собою державного реєстратора чи нотаріуса та не вирішує спору між особами, які заявляють взаємовиключні права на нерухоме майно. Предметом розгляду є виключно підтвердження юридичних фактів, що існували на підставі відповідних правовстановлюючих документів та не можуть бути підтверджені заявницею у позасудовому порядку.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявниця надала належні, допустимі, достовірні та достатні докази того, що ОСОБА_1 володіла на праві приватної спільної часткової власності 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини квартири від 11 грудня 2002 року, а ОСОБА_2 володів на праві приватної спільної часткової власності первинною 1/3 часткою цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року.
За таких обставин заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, статтями 316, 317, 328, 334 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Токмацька міська рада, про встановлення факту володіння квартирою — задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_1 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування серії ВАС №057896 від 11 грудня 2002 року.
Встановити факт володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 часткою квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 2000 року, виданого згідно з розпорядженням від 19 грудня 2000 року №443-р та зареєстрованого у реєстровій книзі №56 за реєстровим №8385.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 29.06.2026 року о 15.00 год.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Заявниця:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 22 березня 1996 року Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області.

Заінтересована особа: Токмацька міська рада, місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 32, м. Токмак, Пологівський район, Запорізька область, код ЄДРПОУ 20520724.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького 
районного суду 
Рівненської області       Оборонова І.В.