ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24815/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 року (головуючий суддя Царікова О.В.) 
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 29.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виключення ОСОБА_1 з військового обліку, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 , старший лейтенант, перебуває у запасі 1-го розряду, особистий № А-006275 з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та поставити відповідну відмітку в його військово-облікових документах, а також надати довідку про виключення його з військового обліку з відображенням у відповідних електронних реєстрах.
В обґрунтування позову зазначено, що позивача не виключено з військового обліку, незважаючи на досягнення граничного віку перебування у запасі у 2019 році, а саме на той час 45 років. Відповідно до редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чинної на дату досягнення позивачем 45-річного віку, це був граничний вік перебування в запасі для осіб його категорії. Тому вважає, що з цієї дати він втратив статус військовозобов`язаного та мав бути виключений з військового обліку. Посилаючись на положення ст. 58 Конституції України, яка забороняє зворотну дію норм права, зазначив, що до позивача не можуть бути застосовані подальші зміни законодавства. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, за захистом прав та інтересів останнього звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, посилається на доводи, що викладені в позові.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 взято на військовий облік з 22.07.1996 в ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відміток про зняття з військового обліку вказаний військовий квиток не містить.
Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 на численні заяви позивача (від 04.03.2025 №7/803, від 24.03.2025 №1/1056, від 21.05.2025 №1/1769), згідно яких вбачається, що законами №1169-VII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації” та №1604-VII “Про внесення змін до статті 28 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” до ст. 28 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік перебування в запасі для військовослужбовців збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 – з 50 років до 60 років. Таким чином, ОСОБА_1 не підлягає виключенню з військового обліку.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.
За змістом частини першої статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 2 та 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, взяття громадян на військовий облік, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (Порядок № 1487), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
За змістом пункту 3 Порядку № 1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Відповідно до пункту 22 Порядку № 1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За змістом частини 1 статті 27 Закону № 2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. 
Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що за змістом пункту 4 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 13.09.2019, тобто станом на досягнення апелянтом 45-річного віку) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають, зокрема, громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 13.09.2019) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має звання старшого лейтенанта.
Відповідно до частини 3 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 13.09.2019) особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком: 
1) перший розряд:
молодший офіцерський склад - до 45 років;
старший офіцерський склад: 
майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років; 
полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років; 
вищий офіцерський склад - до 60 років; 
2) другий розряд: 
молодший та старший офіцерський склад - до 60 років; 
вищий офіцерський склад - до 65 років.
Положеннями частини 4 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 13.09.2019) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що станом на 13.09.2019 законодавством було передбачало, що граничним віком перебування в запасі особи молодшого офіцерського складу, є 60 років, а не 45 років.
Натомість, за змістом пункту 4 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII (в редакції станом на дату звернення позивача із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 12.05.2025) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають, зокрема, громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.05.2025) запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Відповідно до частини 3 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.05.2025) особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком: 
1) перший розряд:молодший офіцерський склад - до 45 років; 
старший офіцерський склад: 
майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років; 
полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років;
вищий офіцерський склад - до 60 років; 
2) другий розряд: 
молодший та старший офіцерський склад - до 60 років; 
вищий офіцерський склад - до 65 років.
За змістом частини 4 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 12.05.2025) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі.
Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, законодавчі норми щодо граничного віку перебування в запасі змін не зазнали, тобто як станом на 13.09.2019, так і станом на 12.05.2025 граничним віком перебування в запасі особи молодшого офіцерського складу є 60 років, якого позивач не досягнув.
Посилання позивача на те, що відповідач повинен був виключити його з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі (45 років) спростовуються, враховуючи вищезазначене.
Судом першої інстанції також враховано інші аргументи та доводи позивача, зазначені у позові, однак вони не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах, оскільки встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.04.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова