Справа № 991/4190/26
Провадження № 1-кп/991/55/26

В И Р О К
Іменем України

30 червня 2026 року м. Київ 
Суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора  ОСОБА_3 , 
захисника  ОСОБА_4 ,
обвинуваченого  ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Вищого антикорупційного суду в місті Києві обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2026 року за № 52026000000000222, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Черняхівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, пенсіонер, одружений, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:
1.Історія провадження
До Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватостіу кримінальному провадженні № 52026000000000222 від 23.04.2026 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання.
У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, в тому числі рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 КПК України.
З огляду на вищенаведені положення кримінального процесуального закону, ухвалою від 07.05.2026 Суд призначив підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні під час розгляду угоди прокурор подав зміни від 09.06.2026 до угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 .

2.Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .
Між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури  ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 29.04.2026 укладено угоду про визнання винуватості. Названа угода погоджена із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 .
09.06.2026 прокурором  ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 узгоджено зміни до угоди про визнання винуватості від 29.04.2026, які так само погоджені  ОСОБА_6 .
У зв`язку з цим подальша оцінка угоди для з`ясування можливості її затвердження Судом здійснюватиметься з урахуванням змін, узгоджених 09.06.2026. 
При вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурором враховані такі обставини:
-ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо нього та інших осіб, а саме: беззастережне визнання ним своєї винуватості в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; надання правдивих визнавальних показань стосовно себе та викривальних показань стосовно інших осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 42023000000001875 від 23.11.2023; його належна процесуальна поведінка; критична оцінка своєї протиправної поведінки; готовність нести покарання за вчинене;
-характер і тяжкість вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а саме: належність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, до особливо тяжкого злочину, а кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - до нетяжкого; вчинення обвинуваченим злочину у співучасті; те, що ОСОБА_5 не був, ініціатором вчинення злочину, не розраховував отримати для себе вигоду та діяв за вказівкою організатора; спричинення шкоди внаслідок вчинення злочинів лише державним інтересам; цінність співпраці ОСОБА_5 для посилення доказової бази; швидке судове провадження стосовно ОСОБА_5 та більш оперативне судове провадження стосовно інших осіб, що можуть бути причетні до вчинення відповідних злочинів;
-часткове (з урахуванням характеру та ступеня участі ОСОБА_5 у вчиненні злочину) відшкодування завданого збитку в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн; 
-наявність суспільного інтересу в швидкому судовому провадженні, яке забезпечить справедливе, повне, своєчасне та невідворотне покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень упродовж розумного строку при мінімальних матеріальних витратах державних ресурсів та зменшення навантаження на органи прокуратури і суди;
-наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
-особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, пенсіонер, одружений, має міцні соціальні зв`язки;
-наявність обставин, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме: щире каяття, намір забезпечити здійснення добровільного частково відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням;
-відсутність обставин, які б згідно із ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_5 .
В угоді наведено формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_5 із зазначенням статей закону України про кримінальну відповідальність. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах, та за ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей. При цьому ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні цих кримінальних правопорушень в обсязі висунутого йому обвинувачення.
Крім цього, угодою визначений обов`язок ОСОБА_5 співпрацювати у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами. Зміст цього обв`язку полягає у наданні під час досудового розслідування та/або судового розгляду кримінального провадження (проваджень) правдивих викривальних показань щодо ролі інших осіб у скоєнні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 .
Також сторони домовилися про часткове звільнення ОСОБА_5 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. Так, узгоджуючи умови часткового звільнення від цивільної відповідальності прокурором враховано майновий стан ОСОБА_5 , його роль у вчиненні злочинів, активне сприяння обвинуваченого у викритті інших осіб, дії яких знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із завданням збитків Дослідній станції «Маяк» Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (далі - ДС «Маяк»), а також прийняття ОСОБА_5 обов`язку частково відшкодувати збитки на суму 20 000 (двадцять тисяч) грн упродовж 10 календарних днів з дня набрання вироком Вищого антикорупційного суду на підставі цієї угоди законної сили.
Окрім цього, в угоді визначене узгоджене сторонами покарання. Так, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 5 ст. 191 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки;
за ч. 1 ст. 366 КК України - штраф у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 1 (один) рік.
Сторони узгодили, що остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень підлягає визначенню за правилами ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України та становитиме 7 (сім) років позбавлення волі із штрафом у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які виконуватимуться самостійно, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки.
При цьому, прокурор і обвинувачений дійшли згоди про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а також порушення перед Судом питання про встановлення іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
ОСОБА_5 надана згода на призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із звільненням від його відбуванням з випробуванням, штрафу у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки
Одночасно з цим ОСОБА_5 надана згода на покладення на нього Судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Серед іншого, в угоді про визнання винуватості ОСОБА_5 зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.

3.Позиція учасників судового засідання
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на відповідності умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства. 
Наголосив, що умови угоди у повному обсязі відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свобода чи інтереси сторін або інших осіб.
Запевнив, що факт укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи будь-якого іншого тиску зі сторони обвинувачення на ОСОБА_5 . Крім цього, підтвердив добровільність укладення угоди з ним зі сторони обвинувачення.
Посилаючись на вищевказані обставини у сукупності, прокурор просив Суд затвердити угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні запевнив, що не заперечує ні фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, ні їх юридичну оцінку. Додатково надав пояснення щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень та своєї ролі в них. 
Повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, в обсязі висунутого йому обвинувачення.
Підтвердив, що укладення угоди про визнання винуватості носить добровільний характер, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань не є неможливим. 
Захисник ОСОБА_4  також зазначив про добровільність укладення ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості. Наполягав на відповідності умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства. Підтвердив факт роз`яснення ОСОБА_5 змісту угоди, її умов та обсягу процесуальних прав, від реалізації яких обвинувачений фактично відмовляється у зв`язку з укладенням угоди. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

4.Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку
Дослідивши угоду про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, Суд дійшов таких висновків.

4.1. Щодо відповідності угоди вимогам закону
Як встановлено Судом, ОСОБА_5 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах. Крім цього,ОСОБА_5 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів. Крім цього, згідно з приміткою до ст. 45 КК України, це кримінальне правопорушення віднесене до корупційних.
Водночас кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, є нетяжким злочином, який згідно із приміткою до ст. 45 КК України до категорії корупційних не належить.
Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого. При цьому така угода згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України може бути укладена у провадженні як щодо нетяжкого некорупційного злочину (п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України), так і щодо корупційного кримінального правопорушення (п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України), в тому числі особливо тяжкого корупційного злочину. 
Отже, Судом встановлено, що факт укладення прокурором угоди про визнання винуватості із ОСОБА_5 не суперечить вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України в частині, що стосується ступеня тяжкості кримінальних правопорушень та їх належності до категорії корупційних.
Водночас п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України при укладанні угоди щодо корупційного кримінального правопорушення вимагає додержання низки умов:
-викриття обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією;
-інформація щодо вчинення іншою особою (особами) такого правопорушення має бути підтверджена доказами;
-у разі завдання збитків або шкоди за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) їх відшкодування обвинуваченим.
За наслідками судового розгляду Суд переконався, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить приписам п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України в частині викриття обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення.
Адже Судом встановлено, що ОСОБА_5 надав органу досудового розслідування показання щодо причетності та ролі низки осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Такі викривальні показання, за твердженням прокурора, узгоджуються та підтверджуються доказами, наявними у кримінальному провадженні № 42023000000001875 від 23.11.2023. А кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 викриває інших осіб, відповідно до примітки до ст. 45 КК України належать до корупційних. 
Як вбачається з обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , вчинених за попередньою змовою групою осіб, збитки завдані ДС «Маяк». 
Умовами укладеної угоди передбачено відшкодування обвинуваченим частини збитків, завданих внаслідок кримінального правопорушення, на користь ДС «Маяк». Це стало наслідком врахування сторонами характеру та ступеня участі ОСОБА_5 у вчиненні злочину.
Суд встановив, що кримінальне правопорушення, яким ДС «Маяк» завдано збитки, інкриміноване ОСОБА_5 у складі групи осіб за попередньою змовою, а тому завдана шкода є наслідком спільних дій кількох співучасників. 
У зв`язку з цим, на переконання Суду, визначений сторонами обсяг відшкодування не суперечить п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України та відповідає бажанню та волі ДС «Маяк» (т. 1, а.с. 26, 106-107).
ДС «Маяк» заснована на державній власності, є державною, бюджетною, неприбутковою установою, яка підпорядкована Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України. 
Отже, кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , завдано шкоду державним інтересам, що за змістом абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України не виключає можливість укладання угоди про визнання винуватості.
Також Судом встановлено, що сторонами угоди дотримані приписи абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК Українив частині необхідності отримання письмової згоди від потерпілого на укладання відповідної угоди. Адже долучений прокурором лист від 04.03.2026 № 47 свідчить, що ДС «Маяк» не заперечує проти укладання угоди про визнання винуватості із ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 26, 106-107).
Суд констатує, що при укладенні угоди дотримано і вимогу п. 6 ч. 2 ст. 470 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором  ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , погодив заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 .
Оцінюючи зміст угоди крізь призму вимог ст. 472 КПК України Суд встановив таке.
В угоді про визнання винуватості викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 , правову кваліфікацію його дій із зазначенням статей (частин статей) КК України. При цьому Суд дійшов висновку, що викладені в угоді фактичні обставини кримінальних правопорушень відповідають наведеній сторонами правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
Зміст узгодженого сторонами формулювання обвинувачення свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 необхідних об`єктивних, суб`єктивних та кваліфікуючих ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах. Також встановлено наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто внесення до офіційного документа завідомо неправдивих відомостей.
З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що узгоджена сторонами в угоді правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України є правильною, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не суперечить вимогам закону.
Крім цього, укладена угода містить істотні для даного кримінального провадження обставини. У її змісті зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про укладення такої угоди, а саме: ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо нього та інших осіб; характер і тяжкість вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень; часткове (з урахуванням характеру та ступеня участі ОСОБА_5 у вчиненні злочину) відшкодування завданого збитку в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн; наявність суспільного інтересу в швидкому судовому провадженні, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Також, укладена угода містить положення про повне та беззастережне визнання  ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Наведене свідчить про те, що обвинувачений у повному обсязі визнав фактичні обставини та їх правову оцінку, а його позиція не містить жодних застережень чи заперечень щодо суті обвинувачення. Це підтвердив обвинувачений і в судовому засіданні.
Серед іншого, угода про визнання винуватості містить узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, визначені у ст. 476 КПК України.
На підставі викладеного, Суд встановив, що укладена угода містить відомості про обставини, визначені ст. 472 КПК України. 
Суд також враховує, що в укладенні угоди про визнання винуватості брав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 . Вказане підтверджується наявним підписом захисника у тексті угоди та засвідчено ним і обвинуваченим під час судового засідання. З огляду на викладене укладання угоди відповідає приписам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, які передбачають обов`язкову участь захисника під час укладення угоди про визнання винуватості
На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про те, що укладена прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5  угода про визнання винуватості не суперечить чинному законодавству.

4.2. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства
За змістом п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості прокурор враховує, в тому числі наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень та наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких корупційних злочинів.
Невідповідність умов угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченим, інтересам суспільства є підставою для відмови Судом у її затвердженні (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України).
Отже, під час вирішення питання про затвердження угоди Суд зобов`язаний перевірити не лише дотримання сторонами вимог закону при її укладенні, а й пересвідчитися у тому, що умови угоди та сам по собі факт її укладення відповідають інтересам суспільства.
Оцінюючи угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченим ОСОБА_5 , в контексті дотримання вимог наявності суспільного інтересу, Суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є, в тому числі забезпечення швидкого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був засуджений. Отже, за наслідками судового провадження суд за своїм внутрішнім переконанням, на підставі наданих сторонами доказів, приймає рішення щодо винуватості або невинуватості особи в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні. 
Водночас у випадку ухвалення судом рішення на підставі угоди про визнання винуватості, умовами укладення якої є добровільність та беззастережне визнання особою своєї винуватості, необхідність у дослідженні доказів, а також допиті свідків сторін провадження відсутня. Адже обвинуваченим не заперечуються ні фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, ні їх юридична оцінка. Вказане має наслідком скорочення часу розгляду даної справи, економію як державних ресурсів, так і особистих ресурсів учасників провадження, зменшення навантаження на прокуратуру, адвокатуру та суди, які отримують більше часу на розкриття інших злочинів, розгляд їх в суді з дотриманням завдань кримінального провадження та його загальних засад.
Суд враховує, що одне з інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень належить до числа корупційних. Зважаючи на притаманну корупційним злочинам латентність, судове провадження за загальною процедурою у таких кримінальних провадженнях характеризується підвищеною складністю та тривалістю.
На користь висновку Суду про тривалість судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 в загальному порядку свідчить і той факт, що обсяг матеріалів первинного провадження, з якого виділені матеріали стосовно обвинуваченого у зв`язку з досягненням згоди щодо укладення угоди, становить близько 50 - 60 томів, а кількість свідків тільки сторони обвинувачення - 15 осіб. Очевидно, що розгляд справи такої складності за загальною процедурою вимагав би значного часу та суттєвих процесуальних ресурсів.
Водночас, як свідчить подана до суду угода, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. За таких обставин укладена прокурором угода із ОСОБА_5 забезпечує суспільний інтерес у швидкому судовому розгляді, оскільки дозволяє уникнути тривалого судового процесу, пов`язаного із значним обсягом процесуальних дій, та досягти завдань кримінального провадження у значно коротші строки з мінімальними витратами як державних, так і особистих ресурсів учасників провадження.
У контексті дотримання прокурором вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України Суд враховує, що відповідно до умов угоди обвинувачений зобов`язався співпрацювати з правоохоронним органом у викритті інших осіб у вчиненні корупційного кримінального правопорушення. На виконання такого зобов`язання ОСОБА_5 надав показання щодо обставин вчинення іншими особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. 
Надання таких свідчень доводить не декларативний, а реальний характер співпраці обвинуваченого з органом досудового розслідування, спрямованої на викриття осіб, причетних до корупційних правопорушень. . Ба більше, за твердженням прокурора, показання обвинуваченого є важливим та критично необхідним джерелом доказування у провадженні щодо цих осіб, де наразі вирішується питання про завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду.
З огляду на це Суд вважає, що умови угоди відповідають інтересам суспільства в частині викриття та припинення більшої кількості кримінальних правопорушень.
Також Суд переконаний, що умови угоди відповідають інтересам суспільства і в частині запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, у тому числі більш тяжких. Адже узгоджені сторонами вид і розмір покарань ОСОБА_5 , є такими, що здатні забезпечити належний превентивний ефект, сформувати у обвинуваченого стійке усвідомлення неприпустимості протиправної поведінки та утримати його від вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім цього, враховуючи службове становище обвинуваченого як в.о. директора ДС «Маяк», на думку Суду, призначене йому покарання забезпечить попередження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими службовими особами, для яких воно буде слугувати прикладом невідворотності кримінальної відповідальності за протиправне використання службових повноважень.
За таких обставин, Суд дійшов висновку, що умови угоди, укладеної прокурором ОСОБА_3 із обвинуваченим ОСОБА_5 , у повному обсязі відповідають вимогам п. 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України.

4.3. Щодо добровільності укладення угоди 
Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди було добровільним. Існування обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним зобов`язує суд відмовити в її затвердженні.
На виконання вищезазначених вимог процесуального закону Суд під час судового засідання з`ясував у обвинуваченого ОСОБА_5 обставини укладення угоди, мотиви прийняття ним рішення про її підписання, розуміння змісту погоджених умов, а також правових наслідків її затвердження та невиконання.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що угоду підписано ним за власною ініціативою та за відсутності будь-якого насильства, примусу чи погроз. Запевнив, що його волевиявлення було вільним та не обтяженим впливом будь-яких інших обставин, окрім тих, що передбачені в угоді.
Також ОСОБА_5 зазначив, що до моменту укладення угоди мав достатній час для ознайомлення з її змістом, обговорення умов із своїм захисником та прийняття зваженого рішення щодо погодження із такими умовами.
Обвинувачений підтвердив, що укладення угоди відбулося за участю захисника ОСОБА_4 , що забезпечило реалізацію права на професійну правничу допомогу.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що зміст угоди, її умови, обсяг процесуальних прав, від реалізації яких обвинувачений фактично відмовляється у зв`язку з укладенням угоди, а також правові наслідки її затвердження були належним чином роз`яснені ОСОБА_5 . Підтвердив відсутність примусу, погроз, насильства, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. 
За таких обставин Суд дійшов висновку, що укладення угоди із прокурором обвинуваченим ОСОБА_5 було добровільним.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що під час погодження умов угоди діяв вільно, без будь-якого незаконного впливу, примусу, тиску чи втручання зі сторони інших осіб, а погоджені умови відповідають його внутрішньому переконанню щодо можливості та процесуальної доцільності укладення угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.
За відсутності будь-яких обставин, які б свідчили про наявність обґрунтованих сумнівів у добровільності укладення між прокурором ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5  угоди про визнання винуватості, Суд дійшов висновку, що її укладення носить добровільний характер та не суперечить бажанню та волі сторін. Навпаки, сукупність досліджених обставин свідчить про те, що волевиявлення сторін було сформоване вільно та ґрунтувалося на усвідомленні змісту, умов і правових наслідків укладення угоди.

4.4. Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань
Пункт 5 ч. 7 ст. 474 КПК України зобов`язує суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
За змістом угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 зобов`язався повністю і беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні в обсязі пред`явленого обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, надав відповідні зізнавальні показання щодо себе, визнав свою винуватість в інкримінованих злочинах. Тим самим обвинувачений виконав взяті на себе зобов`язання у цій частині.
Також під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 повідомив про готовність співпрацювати у викритті протиправної діяльності інших осіб, надавати правдиві та детальні показання щодо причетності та ролі таких осіб у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Тим самим обвинувачений підтвердив можливість виконання взятих на себе за угодою зобов`язань у цій частині.
На підставі викладеного Судом встановлено, що виконання взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань не є очевидно неможливим.

4.5. Щодо порушення прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб
За змістом п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України однією з підстав для відмови судом у затвердженні угоди є випадки, коли умовами угоди порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Як встановлено Судом, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, збитки завдані ДС «Маяк». При цьому, з урахуванням взятого обвинуваченим ОСОБА_5 зобов`язання частково відшкодувати завдані збитки, представником потерпілого надано письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості. 
Вказане свідчить про те, що майнові претензії потерпілого до обвинуваченого задоволені у повному обсязі, а затвердження такої угоди - відповідає інтересам ДС «Маяк».
За таких обставин, на переконання Суду, укладена угода не порушує прав третіх осіб на відшкодування шкоди.
У контексті оцінки можливого порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів третіх осіб, які не є учасниками провадження, Суд зауважує, що з огляду на характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 ,а також те, що їх вчинено за попередньою змовою групою осіб, посилання на дії інших осіб є необхідним для встановлення фактичної ролі обвинуваченого, механізму вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та змісту його безпосередніх дій. При цьому наведення таких відомостей здійснено виключно в обсязі, необхідному для опису обставин пред`явленого обвинувачення.
Водночас, з метою недопущення порушення принципу презумпції невинуватості, вжито заходів щодо виключення відомостей, які б надавали можливість ідентифікувати таких осіб, у тій мірі, в якій це не перешкоджає встановленню, розумінню та оцінці безпосередніх дій ОСОБА_5 .
Крім цього, Суд окремо зазначає, що фактичні обставини кримінальних правопорушень та їх правова оцінка, викладені в угоді та цьому вироку, не є встановленням винуватості будь-яких осіб, які не є учасниками цього кримінального провадження, та не можуть наперед визначати висновки органу досудового розслідування чи суду в межах інших кримінальних проваджень. Такий підхід узгоджується із принципом презумпції невинуватості, індивідуальним характером кримінальної відповідальності, а також приписами ст. 90 КПК України, яка визначає вичерпні випадки надання судовим рішенням преюдиційного значення у кримінальному провадженні.
Отже, цей вирок та встановлені у ньому фактичні обставини не можуть мати преюдиційного чи доказового значення для встановлення винуватості або причетності до кримінальних правопорушень осіб, які не є учасниками цього кримінального провадження. За таких обставин Суд не встановив порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів третіх осіб.
При вирішенні питання про те, що умовами угоди не порушено прав, свобод чи інтереси сторін, Суд врахував таке: 
-факт добровільності її укладення як обвинуваченим, так і прокурором; 
-відповідність укладеної угоди вимогам закону;
-дотримання вимог щодо обов`язкової участі захисника при укладанні угоди про визнання винуватості, що забезпечило реалізацію прав обвинувачених на отримання кваліфікованої правової допомоги;
-можливість виконання обвинуваченими взятих на себе за угодою зобов`язань, підтверджена ним у судовому засіданні.
Наведене у сукупності переконує Суд, що умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

4.6. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості
Відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Вирішуючи питання про наявність фактичних підстав для визнання винуватості Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в угоді, беззастережно визнав свою винуватість, а його позиція є послідовною, логічною та такою, що узгоджується з фактичними даними кримінального провадження.
При цьому у Суду відсутні підстави вважати, що визнання винуватості є формальним, вимушеним або таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
За таких обставин Суд дійшов висновку про наявність фактичних підстав для визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

4.7. Щодо узгодженого сторонами покарання
Пунктом 1 ч. 7 ст. 474 КПК України закріплено, що підставою для відмови у затвердженні угоди є невідповідність її умов вимогам закону. При цьому за змістом ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є покарання, узгоджене сторонами, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням (у випадку досягнення такої домовленості). 
За умовами угоди сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_5 покарання:
- за ч. 5 ст. 191 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки;
- за ч. 1 ст. 366 КК України - штраф у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 1 (один) рік.
Сторони узгодили, що остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень підлягає визначенню за правилами ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України та становитиме 7 (сім) років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який виконуватиметься самостійно, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки.
При цьому, прокурор і обвинувачений дійшли згоди про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а також порушення перед Судом питання про встановлення іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Згідно з вимогами ст. 472 КПК України ОСОБА_5 надана згода на призначення такого покарання та звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
За наведених обставин Суд має перевірити на предмет відповідності вимогам закону узгоджене між прокурором ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5  покарання.
Порядок призначення покарання врегульований ст. 65 КК України. Вказаною нормою закріплено, що суд призначає покарання:1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК України; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. У зв`язку з цим відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України йому має бути призначене покарання окремо за кожне кримінальне правопорушення та визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання. Остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначається окремо за основними та додатковими покараннями.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.
Зважаючи на те, що за змістом угоди про визнання винуватості за ч. 5 ст. 191 КК України сторони погодили покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, Суд дійшов висновку, що сторонами при узгодженні строку основного покарання враховані мінімальна та максимальна межі такого покарання, встановленого санкцією ч. 5 ст. 191 КК України. До того ж, ст. 63 КК України не передбачає обмежень щодо кола осіб, до яких може бути застосоване покарання у виді позбавлення волі. У зв`язку з цим Суд констатує відсутність законодавчих перешкод для узгодження сторонами такого основного покарання.
Водночас санкція ч. 1 ст. 366 КК України побудована як альтернативна, надаючи право вибору між двома різними за суворістю основними видами покарання, а саме між покаранням у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та обмеженням волі на строк до трьох років.
З огляду на те, що сторонами погоджено покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, Суд дійшов висновку, що його розмір визначений у межах санкції ч. 1 ст. 366 КК України.
Крім того, на відміну від обмеження волі, яке відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, Суд не встановив законодавчих обмежень, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_5 покарання у виді штрафу. У зв`язку з цим Суд констатує відсутність перешкод для узгодження сторонами такого покарання.
Суд переконався, що при узгодженні остаточного основного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень сторони правильно застосували положення ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до яких основне покарання у виді штрафу складанню з іншими видами покарань не підлягає та виконується самостійно. Тому узгодження сторонами остаточного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із самостійним виконанням штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ґрунтується на вимогах кримінального закону.
Надаючи оцінку відповідності вимогам закону звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням Суд виходить з такого.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 75 КК України встановлено, що укримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, з урахуванням того, що сторонами угод про визнання винуватості узгоджено для ОСОБА_5 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, Суд доходить висновку, що досягнута домовленість про звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням не суперечить законодавству.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, з огляду на роль обвинуваченого у його вчиненні, Суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки і 6 (шість) місяців. Крім цього, Суд покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Окремо Суд перевіряє на відповідність вимогам закону узгодження сторонами додаткових видів покарань. Адже як ч. 5 ст. 191 КК України, так і ч. 1 ст. 366 КК України, передбачають такі покарання у санкціях. Зокрема, санкція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а санкція ч. 5 ст. 191 КК України - обов`язкове позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та конфіскацію майна.
За змістом угоди за ч. 1 ст. 366 КК України сторони узгодили покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності, на строк 1 (один) рік. За ч. 5 ст. 191 КК України - у виді позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки.
Погоджений сторонами строк такого покарання, не перевищує максимально допустимого строку, визначеного як санкцією ч. 1 ст. 366 КК України, так і санкцією ч. 5 ст. 191 КК України. Крім того, при визначенні тривалості вказаного додаткового покарання сторонами враховано і мінімальний строк, передбачений у ч. 1 ст. 55 КК України для додаткових покарань, який становить один рік.
Ба більше, Суд переконаний, що визначення сторонами в угоді вказаного додаткового покарання як за ч. 5 ст. 191 КК України, так і за ч. 1 ст. 366 КК України, повністю відповідає і характеру вчиненого ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення були вчинені обвинуваченим безпосередньо із використанням свого службового становища.
Визначаючи ОСОБА_5 остаточне додаткове покарання за сукупністю кримінальних правопорушень сторони на підставі ч. 1 ст. 70 КК України узгодили призначити покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності, на строк 3 (три) роки, що повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 55 та ч. 1 - 3 ст. 70 КК України.
Крім цього, призначення такого покарання не суперечить ст. 77 КК України з огляду на звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
Водночас, Суд констатує дотримання сторонами законодавчих застережень, встановлених ст. 77 КК України (в редакції чинній на час вчинення діяння), щодо непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна 

4.8. Щодо узгодженого сторонами звільнення ОСОБА_5 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ними кримінального правопорушення
Статтею 127 КПК України передбачено три форми відшкодування збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме: добровільне відшкодування шкоди підозрюваним, обвинуваченим, а також за його згодою будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою, на будь-якій стадії кримінального провадження; відшкодування шкоди, стягнутої судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
При укладенні угод про визнання винуватості сторони домовилися про часткове звільнення ОСОБА_5 від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування ДС «Маяк» завданих збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.
Надаючи цьому оцінку Суд враховує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та яким ДС «Маяк» завдано збитки, було вчинено ним у складі групи осіб за попередньою змовою, а тому при визначенні умов угоди прокурором враховано характер та ступінь участі обвинуваченого у його вчиненні.
Крім того, ОСОБА_7 добровільно взяв на себе зобов`язання щодо часткового відшкодування ДС «Маяк» завданих кримінальним правопорушенням збитків у визначеному сторонами розмірі, а потерпілий погодився на такі умови відшкодування шкоди та висловив згоду на укладення угоди про визнання винуватості.
За наведених обставин Суд виснує, що передбачений угодою обсяг відшкодування шкоди є результатом добровільного волевиявлення її сторін та потерпілого, не суперечить вимогам закону і не свідчить про безпідставне звільнення обвинуваченого від обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

5.Щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 .
Враховуючи встановлені обставини щодо відповідності умов угоди вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства, зважаючи на добровільність її укладення, а також можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, дійшовши висновку про наявність фактичних підстав для визнання обвинуваченим винуватості та відсутність порушених прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, Суд вважає за можливе затвердити угоду, укладену між прокурором  ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

6.Формулювання обвинувачення та статті (частина статей) закону України про кримінальну відповідальність, які передбачають кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 
Дослідна станція «Маяк» Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (далі - ДС «Маяк», станція) є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою, яка підпорядкована Інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут) і перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі - НААН) як органу управління державним майном. 
ДС «Маяк» заснована на державній власності. За Станцією закріплені земельні ділянки, які використовуються для забезпечення наукової діяльності Станції та надані їй на праві постійного користування.
Управління ДС «Маяк» здійснює директор, який несе персональну відповідальність за діяльність Станції, збереження закріпленого за Станцією державного майна; самостійно вирішує питання діяльності Станції, за винятком питань, віднесених до компетенції Інституту та НААН, зокрема вирішує питання діяльності Станції відповідно до статутних завдань, відповідає за результати діяльності Станції перед Інститутом та НААН, укладає договори, необхідні для виконання покладених на Станцію завдань, видає довіреності.
У період з 24.06.2022 до 15.01.2023 ОСОБА_5 був виконувачем обов`язків директора ДС «Маяк». З огляду на виконання ним організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, він був службовою особою у розумінні ч. 3 ст. 18 КК України.
ОСОБА 1 у період не пізніше 24.06.2022, дізнавшись про те, що у постійному користуванні ДС «Маяк» перебувають землі сільськогосподарського призначення, вирішив встановити протиправний контроль над вказаною установою для заволодіння соняшником Станції урожаю 2022 року та отримання прибутку.
З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА 1 розробив план вчинення злочину, для виконання якого необхідно було вчинити такі дії:
-залучити до вчинення злочину службову особу ДС «Маяк», наділену повноваженнями управляти Станцією;
-залучити до вчинення злочину особу, яка забезпечить фінансування та проведення необхідних сільськогосподарських робіт, збір урожаю соняшнику ДС «Маяк», його вивезення та відвантаження на визначені співучасниками зернові склади без облікування відомостей у бухгалтерській документації Станції;
-здійснити збір соняшнику ДС «Маяк» урожаю 2022 року, його вивезення та відвантаження на визначені співучасниками злочину зернові склади без облікування відомостей у бухгалтерській документації Станції;
-не обліковувати фактичну (дійсну) кількість зібраного соняшнику ДС «Маяк» урожаю 2022 року з метою приховання слідів злочину;
-організувати оформлення вивезеного соняшнику ДС «Маяк» урожаю 2022 року на підконтрольну юридичну особу.
Задля реалізації цього плану ОСОБА 1 у період не пізніше 24.06.2022 домовився з ОСОБА 2 про спільне вчинення злочину, в тому числі з метою спільного фінансування та використання підконтрольних ОСОБА 2 ТОВ 1 і ТОВ 2. Крім цього, ОСОБА 1 у період не пізніше 24.06.2022 за не встановлених досудовим розслідуванням обставин залучив до вчинення злочину виконувача обов`язків директора ДС «Маяк» ОСОБА_5 . 
Так, 24.06.2022 згідно з договорами купівлі-продажу № 24/2022-1 та № 24/2022-2 ТОВ 1 реалізувало ДС «Маяк» добриво комплексне мінеральне в кількості 900 л на суму 117 018 грн, що внесено під відповідний посів соняшнику на землях ДС «Маяк», та насіння соняшнику в кількості 100 мішків на суму 540 000,9 грн, посів якого було здійснено 27.06.2022 на площі 300 га.
Крім цього, 24.06.2022 між ДС «Маяк» та ТОВ 2 укладено договір про виконання сільськогосподарських робіт № 24/06, відповідно до якого ТОВ 2 зобов`язується самостійно або із залученням субпідрядника (на підставі укладених договорів) якісно виконати для ДС «Маяк» сільськогосподарські роботи (послуги з вирощування врожаю 2022 року насіння соняшнику).
Надалі ОСОБА 1 та ОСОБА 2 організували збір урожаю соняшнику ДС «Маяк» 2022 року без допуску до контролю за збором уповноважених працівників Станції та поза її ваговим контролем, залучивши для цього сільськогосподарську техніку і працівників підконтрольних ОСОБА 2 підприємств.
Не пізніше 22.10.2022 службова особа ДС «Маяк» ОСОБА 3, яка не була обізнана із злочинним умислом групи осіб, з відома та погодження ОСОБА_5 , виготовила проєкти товарно-транспортних накладних на перевезення автомобільним транспортом (перевізник ТОВ 1) насіння соняшнику з ДС «Маяк» до підконтрольних ОСОБА 2 підприємств.
У період з 22.10.2022 до 15.01.2023 без обліку в ДС «Маяк» здійснено збір урожаю соняшнику 2022 року, який вивезено з полів Станції, а саме з 22.10.2022 до 15.01.2023 -82 530 кг (ринкова вартість 1 127 025 грн) та з 30.10.2022 до 04.11.2022 - 120 690 кг (ринкова вартість 1 508 625 грн).
Надалі з метою приховання вчинення відповідного злочину 23.12.2022 комісія ДС «Маяк» склала акт на оприбуткування насіння соняшнику урожаю 2022 року від 23.12.2022 № 1, який затвердив виконувач обов`язків директора ДС «Маяк» ОСОБА_5 . Згідно з цим актом оприбутковано на склад ДС «Маяк» фактично відсутнє насіння соняшнику. 
За наведених обставин, ОСОБА_5 у період з 24.06.2022 до 15.01.2023, діючи спільно з ОСОБА 1 та ОСОБА 2, шляхом зловживання своїм службовим становищем, забезпечивши безперешкодний відпуск зібраного соняшника ДС «Маяк» урожаю 2022 року з полів державної установи на зернові склади підконтрольних ОСОБА 2 підприємств, організувавши підпорядкованими працівниками ДС «Маяк» підготовку проєктів товарно-транспортних накладних на вивезення соняшнику з полів, здійснивши оприбуткування на склад ДС «Маяк» соняшнику, яке було вивезено з полів Станції на зернові склади підконтрольних ОСОБА 2 підприємств, спільно з ОСОБА 1 та ОСОБА 2 заволоділи майном Станції чим завдали збитків державі в особі ДС «Маяк» на загальну суму 2 635 650 грн. Тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України (заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах).
Крім цього, ОСОБА_5 з метою приховання вчиненого у період з 24.06.2022 до 15.01.2023 спільно із ОСОБА 1 та ОСОБА 2 заволодіння майном Станції у вигляді урожаю 2022 року 82 530 кг соняшника ринковою вартістю 1 127 025 грн та 120 690 кг соняшника ринковою вартістю 1 508 625 грн, 23.12.2022, більш точний час та місце досудовим слідством не встановлені, перебуваючи за місцем знаходження ДС «Маяк» за адресою Чернігівська обл. Ніжинський р-н, с. Крути, вул. Незалежності, буд. 39, забезпечив внесення до акта № 1 на оприбуткування насіння соняшнику урожаю 2022 року від 23.12.2022 завідомо неправдиві відомості стосовно оприбуткування на склад ДС «Маяк» фактично відсутнього насіння соняшнику, який у подальшому після підписання членами комісії, необізнаними із його злочинним умислом, особисто затвердив шляхом його підписання. Тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення, а саме внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей).

7.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

7.1. Рішення щодо цивільного позову у кримінальному провадженні
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не пред`являвся.

7.2. Рішення щодо речових доказів і документів
Речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні. Надані сторонами документи залишити у матеріалах кримінального провадження.

7.3. Рішення щодо спеціальної конфіскації
Підстави застосування спеціальної конфіскації відсутні.

7.4. Рішення щодо процесуальних витрати у кримінальному провадженні
У будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Водночас, у матеріалах справи відсутні документально підтверджені відомості про понесені процесуальні витрати жодною із сторін кримінального провадження. Про понесення таких витрат не було заявлено ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення у судовому засіданні. 

7.5. Рішення про винагороду викривачу
Підстави для виплати винагороди викривачу відсутні .

7.6. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 65-67, 70, 75 КК України, статтями 314, 373-376, 468-476 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 квітня 2026 року (зі змінами від 09 червня 2026 року) між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2026 року за № 52026000000000222.
Визнати винуватим  ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Черняхівка Ніжинського району Чернігівської області, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України.
Призначити ОСОБА_5 покарання:
- за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки;
- за частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 1 (один) рік.
На підставі частини 1 статті 70, частини 3 статті 72 Кримінального кодексу України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначити у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років зі штрафом у розмірі 2 000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який виконувати самостійно, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки.
На підставі частини 2 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити  ОСОБА_5  від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
На підставі статті 76Кримінального кодексу України покласти на  ОСОБА_5  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, на підприємствах, в установах чи організаціях державної або комунальної форм власності на строк 3 (три) роки виконувати самостійно.
Строк його відбування обчислювати з моменту набрання вироку законної сили.
Документи, надані сторонами - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вищий антикорупційний суд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору після його проголошення.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що після проголошення вироку вони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1