ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1626/25  Номер провадження 22-з/814/90/26	 Доповідач ап. інст. ОСОБА_1 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
д о д а т к о в а

13 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді  ОСОБА_1 
Суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю секретаря:  ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву  ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення
у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_6 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року адвокат ОСОБА_7 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_6 , подала до суду скаргу в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, у якій просила суд поновити строк на подання скарги та визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 у виконавчому провадженні № 71609479 від 25.04.2023 у частині винесення постанови про опис та арешт майна від 22.03.2024, винесення постанови про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 17.04.2024 та скасувати вказані постанови; визнати неправомірними дії державного виконавця ОСОБА_8 в частині проведення оцінки арештованого майна - земельної ділянки загальною площею 2,28 га, кадастровий номер 5323281200:00:001:0045 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою Полтавська область, Миргородський район, Вовнянська сільська рада.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 у виконавчому провадженні № 71609479 від 25.04.2023 щодо неповідомлення боржника ОСОБА_6 про результати проведення оцінки арештованого майна: земельної ділянки загальною площею 2,28 га, кадастровий номер 5323281200:00:001:0045 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, Вовнянська сільська рада.
Зобов`язано старшого державного виконавця Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 надіслати повідомлення боржнику ОСОБА_6 про результати проведення оцінки арештованого майна: земельної ділянки загальною площею 2,28 га, кадастровий номер 5323281200:00:001:0045 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , або за місцем перебування боржника, достовірно встановленим виконавцем.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2025 року залишено без змін.
02 квітня 2026 року на адресу Полтавського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій заявник просить стягнути з ОСОБА_6 на його користь судові витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги у справі у розмірі 15 000 грн (а. с. 2-5, т. 2).
Для вирішення вказаного питання апеляційним судом витребувано з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області цивільну справу № 541/1626/25, яка надійшла до апеляційного суду 15.04.2026.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення по справі додаткового рішення, виходячи із наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133, частиною другою статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Таким чином, питання розподілу судових витрат між сторонами може бути вирішено судом після ухвалення судового рішення, яким закінчено розгляд справи, за умови подання стороною відповідних доказів понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі. Якщо такі докази протягом розгляду справи в суді не були подані, учасник справи може скористатися правом надати докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення, повідомивши про це суд до закінчення судових дебатів. 
Крім того, відповідно до вимог статті 134 ЦПК України кожна сторона має подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2025 між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_9 укладено Договір про надання правової допомоги № 1001, предметом якого є захист прав та представництво інтересів у всіх справах, які пов`язані з довірителем.
Згідно з Додатковою угодою від 22.01.2026, що є додатком № 1 до вказаного Договору, розмір адвокатського гонорару по справі здійснюється у фіксованій формі оплати роботи адвоката та становить 10 000 грн. Сторони також узгодили «гонорар успіху» адвоката у розмірі 5 000 грн при прийнятті судом апеляційної інстанції рішення, яким інтереси клієнта будуть повністю відновлені.
Підписаним адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_5 . Актом-розрахунком прийому-передачі правової допомоги від 02.02.2026 підтверджено факт надання правничої допомоги адвокатом у виді консультації клієнта, ознайомлення з апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.08.2025 та складання відзиву на апеляційну скаргу. Загальна вартість послуг адвоката з правової допомоги становить 10 000 грн та 5 000 грн - гонорар успіху адвоката.
Вказані докази були подані заявником до суду 03.02.2026 разом із відзивом на апеляційну скаргу на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.08.2025 по справі № 541/1626/25, у якому також наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а. с. 192-204, т. 1), тому доводи представника скаржника - адвоката ОСОБА_7 про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України є необґрунтованими. 
Адвокат ОСОБА_9 здійснює адвокатську діяльність відповідно до Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10249/10, виданого 10.11.2021 Радою адвокатів Київської області на підставі рішення № 93 від 08.10.2021 та його повноваження у Полтавському апеляційному суді підтверджено ордером серії АІ № 1498546 від 02.02.2026.
Строк виконання судового рішення на момент подання ОСОБА_5 заяви про розподіл судових витрат не закінчився, тому апеляційний суд може ухвалити додаткове судове рішення з цього питання. 
Згідно вимог частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
За вмотивованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. 
Суд має також виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Матеріалами справи підтверджується факт надання заявнику послуг правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 . 
Водночас, заявлений розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги не відповідає вимогам обґрунтованості та реальності адвокатських послуг, справедливості їхнього розміру.
Даючи оцінку наданим заявником доказам, колегія суддів вважає, що для надання якісної правової допомоги ознайомлення зі змістом апеляційної скарги є складовою частиною підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а усні консультації замовника по справі мають організаційний характер та за своєю природою не можуть бути віднесені до правничої допомоги, як окрема послуга, тому такі витрати не підлягають відшкодуванню.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування «гонорару успіху» адвоката, оскільки зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, щодо додаткового заохочення адвоката не є обов`язковими для суду при вирішенні питання розподілу судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці ЄСПЛ, а також зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» («Iatridis v. Greece»), заява № 31107/96, свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Таким чином, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд, застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/10409/18 (провадження № 61-5799св21), від 18 жовтня 2023 року у справі № 591/542/19 (провадження № 61-1348св23), від 05 червня 2024 року у справі № 711/9608/15-ц (провадження № 61-11547св23), від 05 березня 2025 року у справі № 161/170/24 (провадження № 61-9822св24).
У справі, що переглядалась апеляційним судом, погоджений між адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_5 «гонорар успіху» не має характеру необхідних та розумних витрат, а тому не є обов`язковим для відшкодування заявникові за рахунок іншої сторони.
Враховуючи обставини справи, вимоги співмірності, розумності та справедливості, колегія судів вважає, що вказані заявником витрати на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанцій у загальній сумі 15 000 грн є значно завищеними по відношенню до іншої сторони, не відповідають обсягу наданих професійних адвокатських послуг, тому розмір витрат на правничу допомогу заявнику підлягає зменшенню.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_5 та ухвалення по справі додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь заявника витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. 
Керуючись статтями 270, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Заяву  ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити у справі додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя         ОСОБА_1 

Судді           ОСОБА_2 

ОСОБА_3