ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2026 р. Справа № 911/3280/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Євсікова О.О. 
Ходаківської І.П. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2025 (повний текст рішення складено та підписано 10.12.2025) (суддя Колесник Р.М.)

у справі № 911/3280/25 Господарського суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до Приватного акціонерного товариства "Факел"
про стягнення 173 517,12 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Факел" (далі - ПрАТ "Факел", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 173 517,12 грн, з яких 58 605,12 грн пені та 114 912,00 грн штрафу.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 4600007354 про закупівлю послуг від 16.03.2023 (далі - Договір) у частині своєчасного виконання першого етапу робіт.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 10.12.2025 у справі № 911/3280/25 позов ТОВ "Оператор ГТС України" задоволено частково та стягнуто з ПрАТ "Факел" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 5 000,00 грн пені, 10 000,00 грн штрафу та 3 028,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем прострочено виконання першого етапу робіт (тривалість виконання якого становить 150 календарних днів) на 35 календарних днів. Здійснивши перевірку заявлених до стягнення з відповідача сум пені в розмірі 58 605,12 грн та штрафу в розмірі 11 4912,00 грн, нарахованих відповідно до п. 10.2 Договору за період прострочення на суму несвоєчасно виконаних відповідачем робіт, суд встановив, що такий розрахунок позивача є обґрунтованим та арифметично правильним.
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд встановив, що під час розгляду справи позивач не зазначав про те, до яких саме негативних наслідків призвело прострочення виконання відповідачем проміжного етапу робіт, яких збитків було завдано позивачу, а вся сукупність визначених Договором робіт виконана відповідачем у межах строку, узгодженого сторонами у п. 4.1 Договору; зволікання у виконанні саме позивачем зобов`язання, встановленого пунктом 7.1.4 Договору та п. 1 розділу 1 додатку № 1 до Договору, призвело до неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань до 04.04.2023, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що достатнім для забезпечення та задоволення інтересів позивача буде саме констатація судом факту формального порушення строків виконання відповідачем проміжного етапу виконання робіт, факту відсутності протягом 150 календарних днів повідомлення з боку відповідача про наявність у нього перешкод у дотриманні визначених строків, зокрема, з вини самого позивача, з покладенням на відповідача лише частини нарахованих позивачем штрафних санкцій, а саме пені в розмірі 5 000,00 грн та штрафу в розмірі 10 000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 10.12.2025 у справі № 911/3280/25, ТОВ "Оператор ГТС України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Скаржник, зокрема, вказує, що суд першої інстанції не правильно протрактував умови Договору; не дослідив докази того, що відповідач затримав виконання робіт одразу після підписання Договору, порушивши встановлений підп. 7.3.3 п. 7.3 Договору строк для подання заяви на отримання допуску; не дослідив участі у виконанні 1-го етапу робіт - "Розроблення робочої документації" субпідрядником, якого відповідач долучив лише 12.05.2023; прийняв позицію та докази виключно відповідача, не надавши правової оцінки твердженням позивача.
Також скаржник наголошує на тому, що зменшення пені та штрафу на 91,35 % фактично є відмовою у стягненні штрафних санкцій, які передбачені умовами Договору, нівелюванням інституту пені та втручанням у правочин, оскільки розмір пені та штрафу в жодному разі не перевищує ціну Договору і становить менше 0,4 % від ціни Договору; відповідач не наводить жодної реальної причини невиконання зобов`язання або неможливості виконання зобов`язання щодо неможливості своєчасного виконання робіт і не надає жодного доказу, який би підтвердив неможливість своєчасного виконання обов`язку за Договором.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Оператор ГТС України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2025 у справі № 911/3280/25; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.01.2026.
У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у довготривалій відпустці з 04.02.2026 по 16.02.2026 та з 17.02.2026 по 18.03.2026, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 для розгляду справи № 911/3280/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Оператор ГТС України" на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2025 у справі № 911/3280/25 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Демидова А.М. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.
Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
Позиції учасників справи
Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вказуючи, зокрема, що апеляційна скарга ТОВ "Оператор ГТС України" не містить нових обставин або належних і допустимих доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, а також не доводить неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.03.2023 між ТОВ "Оператор ГТС України" (замовник) та ПрАТ "Факел" (підрядник) був укладений договір № 4600007354 про закупівлю послуг (Договір), за умовами якого:
- підрядник за завданням замовника, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується на свій ризик надати Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки (Ремонт вузлів одоризації газу ГРС Бібрського ЛВУМГ) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України), далі іменуються - роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Договору);
- склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), Договірною ціною (додаток № 2) та Графіком виконання робіт (додаток № 3), які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору);
- загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно з Договірною ціною (додаток № 2) становить 49 154 640,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 8 192 440,00 грн (п. 3.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 07.11.2023);
- підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладання цього Договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіка виконання робіт (додаток № 3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною (п. 4.1 Договору);
- датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 цього Договору. Виконання робіт може бути закінчено підрядником достроково за умови письмової згоди замовника (п. 4.3 Договору);
- місце виконання робіт: ГРС Новий Яричів, ГРС Великі Мости, ГРС Підкамінь, ГРС Котів (с. Новоукраїнка), ГРС Кологори, ГРС Буцинь, ГРС Стара Вижівка, ГРС Тинне, ГРС Холодновідка, ГРС Ковель (п. 4.4 Договору);
- передача викопаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін (п. 5.1 Договору);
- замовник приймає повністю виконані (завершені) роботи. Невиконання, неналежне виконання, часткове виконання робіт підрядником, вважається невиконанням робіт в цілому (п. 6.19 Договору);
- у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених Графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт (п. 10.2 Договору);
Як вбачається з Графіка виконання робіт (додаток № 3), види робіт, передбачені Договором, розділені на 3 окремі послідовні етапи з різними строками їх виконання.
Так, за етапом 1 "Розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації" граничним терміном виконання робіт є 150 календарних днів.
Позивач у позові зазначив, що оскільки Договір укладено 16.03.2023, роботи за першим етапом мали бути виконані протягом 150 календарних днів, які необхідно відліковувати з наступної дати після дати укладання Договору, тобто вказані роботи мали бути виконані до 14.08.2023, тоді як такі роботи виконано 19.09.2023 та 20.09.2023, тобто з пропуском встановленого строку.
Як вбачається з актів здачі-прийняття виконаних робіт з розроблення робочої документації "Ремонт вузлів одоризації газу № 1, № 2 та № 3, вказані роботи на ГРС Новий Яричів, ГРС Великі Мости та ГРС Підкамінь виконані 19.09.2023.
Тобто, як стверджував позивач, виконання вказаних робіт прострочено на 35 календарних днів.
Як вбачається з актів здачі-прийняття виконаних робіт з розроблення робочої документації "Ремонт вузлів одоризації газу № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9 та № 10, вказані роботи на ГРС Котів, ГРС Тинне, ГРС Кологори, ГРС Холодновідка, ГРС Буцинь, ГРС Стара Вижівка та ГРС Ковель виконані 20.09.2023.
Тобто, як стверджував позивач, виконання вказаних робіт прострочено на 36 календарних днів.
Вартість робіт за кожним із перелічених актів визначена сторонами у розмірі 164 160,00 грн.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що оскільки відповідач не виконав роботи згідно з умовами Договору в узгоджені сторонами строки, тим самим порушив умови зобов`язання, то в силу вимог діючого законодавства та умов Договору він повинен сплатити на користь замовника пеню в розмірі 58 605,12 грн та штраф у розмірі 114 912,00 грн, що стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.
Заперечуючи проти позову, відповідач наголосив, зокрема, на тому, що в Графіку виконання робіт (додаток № 3) Договору не вказано, з якої дати чи події необхідно обліковувати строк виконання етапів робіт, оскільки за умовами Договору та Графіка виконання робіт неможливо визначити кінцеву дату строку виконання окремого етапу робіт, позивачем безпідставно визначено строк виконання етапу 1 - до 14.08.2023; актами здачі-прийняття виконаних робіт з розроблення робочої документації, на які послався позивач, підтверджується, що зазначені в цих актах роботи виконані 19.09.2023 та 20.09.2023, що є в межах визначеного Договором строку виконання робіт: 17.03.2023 (наступний день після укладення Договору) - 15.03.2024 (365-й день строку). Для застосування відповідальності за правилами п. 10.2 Договору має бути визначений розмір невиконаного зобов`язання за окремим етапом робіт, з якого обраховуються пеня та штраф. Проте, Графіком виконання робіт (додаток № 3) не визначено вартість окремих етапів робіт, що унеможливлює обчислення розміру невиконаного зобов`язання за конкретним етапом. Відповідач також вважає, що наявні підстави для зменшення пені в порядку, передбаченому ст. 551 ЦК України, адже позивачем не надано доказів, які б засвідчили про понесення збитків у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань. За таких обставин, є очевидним, що розмір заявленої позивачем до стягнення суми штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, який позивачем не доведено. При цьому, відповідач виконав свої зобов`язання повністю.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин сторін і до 28.08.2025) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що всі роботи за Договором у сукупності виконані відповідачем та прийняті позивачем у строк, визначений п. 4.1 Договору.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем не дотримано своїх зобов`язань з виконання робіт, передбачених першим етапом Графіка виконання робіт, а саме "Розробка, подання на експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації", граничний термін виконання яких складає 150 календарних днів та які мали бути завершені до 14.08.2023, однак згідно з актами здачі-прийняття виконаних робіт з розроблення робочої документації "Ремонт вузлів одоризації газу" № 1, № 2 та № 3 вказані роботи на ГРС Новий Яричів, ГРС Великі Мости та ГРС Підкамінь виконані 19.09.2023 (виконання вказаних робіт прострочено на 35 календарних днів), а згідно з актами здачі-прийняття виконаних робіт з розроблення робочої документації "Ремонт вузлів одоризації газу" № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9 та № 10 вказані роботи на ГРС Котів, ГРС Тинне, ГРС Кологори, ГРС Холодновідка, ГРС Буцинь, ГРС Стара Вижівка та ГРС Ковель виконані 20.09.2023 (виконання вказаних робіт прострочено на 36 календарних днів).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч. 1 ст. 217 ГК України).
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).
Перевіривши заявлені до стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафних санкцій у розмірі 58 605,12 грн пені та 114 912,00 грн штрафу, нараховані відповідно до п. 10.2 Договору за період прострочення на суму несвоєчасно виконаних відповідачем робіт, суд першої інстанції встановив, що такі є обґрунтованими та арифметично правильними.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, у частині правильності розрахунку суми пені та штрафу рішення суду не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.
Перевіряючи доводи скаржника щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції та відсутності підстав для зменшення суми нарахованих штрафних санкцій, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення неустойки є протидією необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.
Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 у постанові у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, вся сукупність визначених Договором робіт виконана відповідачем у межах строку, узгодженого сторонами у п. 4.1 Договору, тобто нетривале прострочення відповідачем проміжного, початкового етапу робіт не призвело до порушення загального строку, відведеного на виконання всіх робіт за Договором, та не призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача; матеріали справи не містять доказів, до яких саме негативних наслідків призвело прострочення виконання відповідачем проміжного етапу робіт та яких збитків було завдано позивачу.
Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції щодо зволікання у виконанні позивачем зобов`язання, встановленого підп. 7.1.4 п. 7.1 Договору та п. 1 розд. 1 додатку № 1 до Договору, яке призвело до неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань до 04.04.2023, скаржник вказує про те, що суд першої інстанції неправильно протрактував умови Договору, не дослідив докази того, що відповідач затримав виконання робіт одразу після підписання Договору, порушивши встановлений підп. 7.3.3 п. 7.3 Договору строк для подання заяви на отримання допуску; не дослідив участі у виконанні 1-го етапу робіт - "Розроблення робочої документації" субпідрядником, якого відповідач долучив лише 12.05.2023.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до умов підп. 7.1.4 п. 7.1 Договору на замовника покладено обов`язок надати підряднику необхідну для виконання робіт інформацію, згідно з Технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач листом від 23.03.2023 № 630/190 звернувся до позивача з проханням надати у відповідності до п. 1 розд. 1 додатку № 1 до Договору завдання на розробку робочої документації щодо встановлення автоматичного комплексу одоризації газу з допоміжним обладнанням.
Натомість позивач, лише через 11 днів, листом від 04.04.2023 № ТОВВИХ-23-4219 направив відповідачу завдання та вимоги на розробку проектної документації (стадія "Робоча документація") по об`єктах "Ремонт вузлів одоризації газу ГРС Бібрського ЛВУМГ".
Суд першої інстанції правильно зауважив, що Договором не встановлено термін, в який замовник має надати підряднику необхідну для виконання робіт інформацію, проте виконання цього обов`язку прямо впливає на строки виконання робіт підрядником.
Отже, можливість приступити до виконання передбачених Договором робіт у підрядника з`явилась лише 04.04.2023, коли позивач надав передбачені підп. 7.1.4 п. 7.1 Договору та п. 1 розд. 1 додатку № 1 до Договору інформацію із супровідним листом від 04.04.2023.
Щодо доводів скаржника про звернення відповідача (підрядника) до замовника не одразу після відліку строку на виконання робіт, а з проміжком певного часу, колегія суддів зауважує, що в даному випадку покладення відповідальності лише на підрядника, за умови, що дії самого замовника з надання підряднику завдання вчинені не одразу після звернення замовника із таким запитом, а з проміжком певного часу, не свідчить про дотримання принципу пропорційності та добросовісності.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень передбачає неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи з конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже, приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що зволікання у виконанні позивачем (замовником) зобов`язання, встановленого підп. 7.1.4 п. 7.1 Договору та п. 1 розд. 1 додатку № 1 до Договору, також призвело до неможливості виконання відповідачем своїх зобов`язань до 04.04.2023.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання відповідачем, незначність прострочення виконання зобов`язання, зважаючи, що після отримання 23.03.2023 запиту від відповідача тривалість його розгляду позивачем становила 11 днів, що з огляду на кількість днів прострочення виконання відповідачем робіт за першим етапом (35 чи 36 днів) є достатньо тривалим зволіканням, та, керуючись засадами справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, правомірно зменшено розмір пені до 5 000,00 грн та штрафу до 10 000,00 грн.
Натомість доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Апеляційний господарський суд зауважує, що зменшення штрафних санкцій та стягнення з відповідача пені в розмірі 5 000,00 грн та штрафу в розмірі 10 000,00 грн буде адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та, одночасно із цим, буде засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту отримання додаткових доходів кредитором.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2025 у справі № 911/3280/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська