ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27травня 2026 року

м. Київ
справа № 466/215/25
провадження № 61-3162св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя - доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Цвікілевича Мирослава Степановича, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Білінської Г. Б., та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року, ухвалену в складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Шандри М. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2025 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що їй належить на праві приватної власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв. м.
15 серпня 2019 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір оренди вказаної квартири терміном в 1 рік з можливістю пролонгації. 
23 жовтня 2021 року у вказаній квартирі, в якій проживала орендар ОСОБА_5 , виникла пожежа, в результаті якої в квартирі знищено все майно і квартира стала непридатною для проживання, а ОСОБА_5 загинула. За підсумками проведених експертиз встановлено, що ймовірною причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем (паління), а осередок виникнення пожежі знаходився зліва від входу в житлову кімнату, ймовірно, де знаходився диван. 
Спадкоємцем ОСОБА_5 є її мати - ОСОБА_3 . 
Зазначає, що спричиненою пожежею в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності, їй завдано майнову, а також моральну шкоду, яка полягає а порушенні звичного укладу життя, втраті джерела доходу, погіршенні психоемоційного стану.
На підставі викладеного та керуючись положеннями статей 15, 22, 23, 1166 і1167 ЦК України, ОСОБА_4 просила суд стягнути із ОСОБА_3 відшкодування збитків, спричинених пожежею в належній їй квартирі, у розмірі 883 136 грн, вартість висновку - 9 200 грн, а також упущену вигоду у зв`язку з неотриманням доходу з листопада 2021 року до вересня 2023 року - 187 000 грн, моральну шкоду - 100 000 грн, судові витрати, а всього - 1 179 336 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування майнової шкоди у розмірі 883 136 грн, 187 000 грн упущеної вигоди за період з листопада 2021 року до вересня 2023 року та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існували договірні правовідносини щодо оренди квартири, врегульовані договором оренди від 15 серпня 2019 року.
Майнову та моральну шкоду позивачці завдано за фактом пожежі в належній їй квартирі, яка сталася внаслідок протиправних дій/бездіяльності ОСОБА_5 , а саме порушенні правил протипожежної безпеки в орендованій квартирі.
Встановивши обставини щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, суди дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивачки.
При цьому, при визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, суди врахували характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Оскільки позивачкою доведено, що внаслідок пожежі в квартирі вона недоотримала кошти з передачі житлового приміщення в оренду, суд дійшли висновку про наявність підстав для відшкодування їй втраченої вигоди.
Встановлено, що вартість упущеної вигоди за період з листопада 2021 року до вересень 2023 року становить 187 000 грн (оренда 8 500 грн / міс.).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
07 березня 2026 року представник ОСОБА_3 - адвокат Цвікілевич М. С., подав до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Шевченківського районного суду м. Львова цивільну справу № 466/215/25.
14 квітня 2026 року матеріали цивільної справи № 466/215/25 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026 року виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_3 - адвокат Цвікілевич М. С., просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15; постановах Верховного Суду від: 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, 31 липня 2019 року в справі № 753/11963/15-ц, 22 квітня 2020 року у справі № 562/2627/18, 27 серпня 2020 року у справі № 757/3276/18, 09 березня 2021 року у справі № 450/2021/15-ц, 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц, 07 грудня 2022 року у справа № 303/4566/20, 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18, 27 липня 2022 року у справі № 274/7378/20, 23 квітня 2025 року у справі № 305/641/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, заявник указує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 1218, 1281 ЦК України (в частині спливу присічного строку звернення до суду), порушили приписи статей 81, 89 ЦПК України (в частині врахування ймовірного висновку експерта), статті 106 ЦПК України (в частині неналежності та недопустимості як доказу висновку, викладеному у звіті суб`єкта оціночної діяльності) а суд апеляційної інстанції ще й вимоги частини третьої статті 367 ЦПК України (в частині прийняття апеляційним судом нових доказів лише якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього).
Реалізовуючи право на судовий захист у встановлений законом преклюзивний (присічний) строк, позивачка 20 квітня 2022 року вперше подала позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Львова (справа № 466/2373/22), яку ухвалою від 28 серпня 2023 року залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
Надалі, уже поза межами присічного строку звернення до суду, встановленого частиною третьою статті 1281 ЦК України, позивачка ще тричі (у т.ч. й з позовом в у цій справі) зверталася до суду з тим самим предметом, з тих самих підстав, до тієї ж самої відповідачки: 27 вересня 2023 у справі № 466/10173/23 (позов залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України); 30 жовтня 2024 року у справі № 466/10921/24 (позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України); 06 січня 2025 року (справа № 466/215/25).
Свідоцтва про право на спадщину за законом на об`єкти нерухомого майна видані ОСОБА_3 приватним нотаріусом ще 30 серпня 2022 року.
Таким чином, судом не застосовано норми статті 1218, частини третьої статті 1281 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Висновки суду про те, що «матеріалами справи (технічним висновком ДСНС та висновком експерта) виключено несправність електромережі чи занесення стороннього джерела запалювання» повністю суперечать матеріалам справи.
Відповідно до висновку експерта, ймовірною причиною виникнення пожежі в квартирі є необережне поводження з вогнем (паління).
Ймовірний висновок експерта не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки на підставі проведених ним досліджень експерт встановлює нові фактичні дані і викладає їх у своїх відповідях, і саме ці дані є доказами в справі, якщо вони сформульовані в категоричній формі, а не є припущенням.
Таким чином, суд порушив норми статей 81, 89 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Поданий позивачкою Звіт про визначення матеріальних збитків, нанесених власнику пошкодженого майна внаслідок пожежі, виконаний ФОП ОСОБА_6 , не відповідає вимогам статті 106 ЦПК України.
За відсутності в матеріалах справи акта приймання-передачі, встановити, яке саме майно (меблі, побутова техніка) було наявним у помешканні та передавалось в оренду, - неможливо.
У клопотанні від 20 січня 2026 року про долучення доказів - довідок від 19 лютого 2026 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості на АДРЕСА_2 та від 20 січня 2026 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості на АДРЕСА_3 , поданому через підсистему Електронний Суд ЄСІТС, представником позивачки всупереч вимог частини третьої статті 367 ЦПК України не зазначено будь-яких причин та не надано жодних доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.
У порушення вимог частини третьої статті 367 ЦПК України апеляційний суд безпідставно прийняв та дослідив ці докази, послався на них в оскаржуваній постанові, жодним чином не мотивуючи такого висновку.
А на порушення вимог частини п`ятої статті 229, частини другої статті 235 ЦПК України під час розгляду справи судом будь-які докази узагалі безпосередньо не досліджувались.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду 20 квітня 2026 року, представник ОСОБА_4 - адвокат Роюк Л. І., заперечує проти доводів представника  ОСОБА_3 - адвоката Цвікілевича М. С., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв. м, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
15 серпня 2019 року між ОСОБА_4 (орендодавцем) та ОСОБА_5 (орендарем) було укладено договір оренди квартири, за умовами якого орендодавець зобов`язалася передати орендарю у строкове платне користування, а орендар зобов`язалась прийняти житлове приміщення - квартиру, площею 44,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4 . Майно передано в оренду з метою використання його під житло та проживання в ньому однієї особи.
Відповідно до пункту 3.1 договору оренди квартири за користування майном орендар сплачував орендодавцю орендну плату в розмірі 8 500 грн.
Договір підписаний на строк до 15 серпня 2020 року, з можливістю пролонгації на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.4 договору оренди квартири орендар зобов`язалася використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та цього договору, а також забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
Згідно з пунктом 4.5 договору оренди квартири орендар зобов`язалася у разі припинення або розірвання договору достроково, зокрема, повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормативного фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
23 жовтня 2021 року у квартирі АДРЕСА_5 , сталася пожежа.
Відповідно до технічного висновку ДВЛ Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 05 листопада 2021 року № 43/626/23.10.2021 та фототаблиць до нього, в результаті пожежі вогнем та продуктами горіння знищено речі домашнього вжитку на площі 20 кв. м, пошкоджено речі домашнього вжитку на площі 15 кв. м та вхідні двері у квартиру, а ОСОБА_5 під час пожежі загинула. Ймовірними причинами пожежі, яка мала місце, могли послужити: аварійна робота електромережі; необережне поводження з вогнем (паління). З мотивувальної частини висновку вбачається, шо ймовірний осередок пожежі знаходився в приміщенні житлової кімнати, при вході в кімнату, з лівої сторони, в місці розташування стелажа та ліжка. Осередок пожежі також підтверджується великою кількістю знищеного пожежного навантаження на відміну від інших суміжних приміщень, які зазнали пошкодження внаслідок конвективного теплообміну. Саме тут в найбільшій мірі спостерігаються ознаки осередку пожежі, а саме: облущення штукатурки, відшарування лещаток червоної цегли та злущення захисного шару бетону. Стіни і стелі у квартирі покрито товстим шаром кіптяви, що свідчить про горіння та тління горючих матеріалів в замкненому об`ємі. Завдано значних пошкоджень за рахунок переносу температури та продуктів горіння.
Згідно з актом № 3 від 25 жовтня 2021 року, складеним комісією ОСББ «Під Голоском 15Б», на день обстеження комісія встановила, що в квартирі № 50 постраждали речі домашнього вжитку, меблі, оздоблювальні роботи та інше майно в результаті пожежі, що відбулася у квартирі 23 жовтня 2021 року. В результаті обстеження квартири № 50 виявлено, що осередок пожежі відбувся в житловій кімнаті квартири, причину пожежі встановлюють компетентні служби. Необхідно провести ремонт силами власника квартири або особи, що завдала майнової шкоди. На момент огляду квартири встановлено, що вогнем пошкоджено майно, а саме: металопластикові вікна і металопластикові двері в кімнаті, в кухні, а також вікна на заскленному балконі згоріли та пошкоджeнi вогнем; підвіконники в кімнаті, кухні, балконі згоріли; стеля на балконі пошкоджена вогнем; натяжна стеля в кімнаті, коридорі, кухні згоріла; лампи(освітлення) і розетки в кімнаті, коридорі - згоріли, на кухні пошкоджені вогнем; шпалери в кімнаті згоріли, коридорі кухні обгоріли - пошкоджені вогнем; штукатурка в кімнаті обсипалась; підлога в кімнаті згоріла; плитка на підлозі в коридорі пошкоджена; плитка на стіні (фартух) на кухні пошкоджена; міжкімнатні двері в кімнату і ванну згоріли (2 штуки); вхідні двері пошкоджені вогнем; електропроводка по квартирі разом з щитком (електрика) згоріла, в кухні та ванній пошкоджена вогнем; радіатори (батареї) в кімнаті і кухні пошкоджений, підвід до батареї пошкоджений; котел газовий двофункційний пошкоджений; ліжко та матрац знищено вогнем; куток-диван знищений; перегородка в кімнаті згоріла; шафа-купе в коридорі обгоріла; меблі на кухні пошкодженні вогнем; холодильник пошкоджений вогнeм; духова шафа пошкоджена вогнем-варильна газова поверхня пошкоджена вогнем; витяжка з кухні пошкоджена; кухонні стільці пошкодженні - 4 штуки; стіл кухонний пошкоджений вогнем; карнизи на стелі згоріли; газовий лічильник пошкоджений; стабілізатор напруги до газового котла пошкоджений; стіна навколо вхідних дверей обгоріла, а також було завдано шкоди фасаду будівлі.
Відповідно до звіту про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна внаслідок пожежі однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , складеного 03 березня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 508/21 від 05 липня 2021 року, виданий Фондом державного майна України), вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна внаслідок пожежі вказаної квартири, складає 883 136 грн.
За фактом смерті ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12021141380000274 від 24 жовтня 2021 року, та в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 визнано потерпілою у зв`язку із заподіянням майнової шкоди.
Відповідно до висновку експертизи від 20 грудня 2023 року № СЕ-19/109-23/5501-ПТ, проведеної у кримінальному провадженні № 12021141380000274, осередок виникнення пожежі знаходився зліва від входу в житлову кімнату, ймовірно, де знаходився диван. Експертизою встановлено, що ймовірною причиною виникнення пожежі в квартирі є необережне поводження з вогнем (паління).
У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , що настала внаслідок пожежі 23 жовтня 2021 року, було відкрито спадкову справу.
Матеріали справи містять копіюзаяви-претензії   ОСОБА_7 від 20 квітня 2022 року, подану приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Настасяк О. В. (далі - приватний нотаріусНастасяк О.В.) (вх.№ 48/01-16 від 26 квітня 2022 року), в якій ОСОБА_8 просила під час оформлення документів на спадщину  ОСОБА_5 повідомити ОСОБА_3 про її претензії як орендодавця.
30 серпня 2022 року приватним нотаріусом Настасяк О. В. ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 на 1/3 частину квартири на АДРЕСА_2 та 1/2 частки квартир АДРЕСА_8 .
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року у справі № 461/6198/22 задоволено позов ОСОБА_3 до Львівської міської ради, третя особа - Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. про визнання права власності в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на автомобіль KIA Sportage, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , 2020 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті її доньки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Указаним рішенням встановлено факт прийняття спадщини матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , яка набула статусу єдиного спадкоємця за законом.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За своєю суттю зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема, щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно зі статтею 780 ЦК України, шкода, завдана третім особам у зв`язку з користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.
Шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталось внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.
Умова договору про звільнення наймодавця від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок особливих властивостей чи недоліків речі про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати, є нікчемною.
У статті 2 Кодексу цивільного захисту України визначено низку термінів.
Пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище.
Пожежна безпека - стан захищеності життя та здоров`я людини, майна, навколишнього природного середовища від пожеж, що характеризується досягненням прийнятного рівня ризику виникнення пожежі.
Відповідно до частини шостої статті 55 Кодексу цивільного захисту України обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.
У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно із частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суди попередніх інстанцій встановили і не спростовується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,3 кв. м.
15 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди вказаної квартири. 
Під час дії вказаного договору 23 жовтня 2021 року у квартирі АДРЕСА_5 , сталася пожежа, уналідок чого загинула ОСОБА_5 . 
ОСОБА_3 є спадкоємицею за законом (першої черги) після смерті своєї дочки ОСОБА_5 .
Також встановлено, що станом на момент виникнення пожежі, 23 жовтня 2021 року, договір оренди, укладений 15 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , був пролонгований на новий строк відповідно до п.9.5 зазначеного договору, а житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 , користувалася орендар - ОСОБА_5 .
Зазначені обставини сторонами справи не заперечуються.
Згідно з пунктами 4.1, 4.4 договору оренди квартири орендар зобов`язалася використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та цього договору, а також забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, здійснювати заходи протипожежної безпеки.
Відповідно до пункту 4.5 договору оренди квартири орендар зобов`язалася у разі припинення або розірвання договору достроково, зокрема, повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормативного фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачку, як правонаступника орендаря, покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Позивач довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність шкоди та її розмір.
Натомість, відповідачка не надала жодних доказів того, що пожежа сталася внаслідок форс-мажорних обставин або дій третіх осіб, а не внаслідок порушення ОСОБА_5 правил протипожежної безпеки в орендованій квартирі.
Повно та всебічно встановивши обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім доказам у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, у тому числі експертним дослідженням, звіту, обґрунтувавши підстави їх прийняття та відхилення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про доведеність позовних вимог щодо відшкодування ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди, які були їй завдані внаслідок пожежі з вини орендаря належного їй нежитлового приміщення.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судами обставини по суті спору та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів, які були предметом дослідження судів попередніх інстанцій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Суди правильно застосували норми матеріального права в частині вирішення спору по суті та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень. Суди зробили обґрунтовані висновки по суті спору з урахуванням доказів, наданих сторонами. 
Аргументи сторони відповідача про неврахування судами положень статті 1281 ЦК України в частині спливу присічного строку звернення до суду - необґрунтовані.
За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Як зазначено вище, матеріали справи містять копіюзаяви-претензії    ОСОБА_7 від 20 квітня 2022 року, подану приватному нотаріусу   ОСОБА_10 (вх.№ 48/01-16 від 26 квітня 2022 року), в якій ОСОБА_8 просила під час оформлення документів на спадщину  ОСОБА_5 повідомити ОСОБА_3 про її претензії як орендодавця (т. 1, а. с. 246).
Зазначена претензія подана протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , у межах строку, визначеного частиною третьою статті 1281 ЦК України.
Крім того, свідоцтва про право на спадщину (щодо нерухомого майна) після смерті ОСОБА_5 видані ОСОБА_3 лише 30 серпня 2022 року, а факт прийняття спадщини матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , яка набула статусу єдиного спадкоємця за законом, встановлено судовим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року у справі № 461/6198/22, що також дозволяло б позивачці пред`явити вимогу після визначено правонаступника спадкодавця.
Посилання заявниці на неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені у касаційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки висновки судів, зроблені за наслідками розгляду справи по суті, узгоджуються з нормативно-правовим обґрунтуванням та правовими висновками, викладеними у наведених у касаційній скарзі постановах.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому їх, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Враховуючи, що касаційна скарга залишається без задоволення, тому відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026 року виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року зупинено до закінчення його перегляду в касаційному порядку
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, виконання судового рішення, яке було зупинено до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Цвікілевича Мирослава Степановича, залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк 

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник