Номер провадження: 22-ц/813/3700/26 
Справа № 947/37697/25
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя - доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,
учасники справи: 
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків у твердій грошовій сумі, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Поліщук І.О.,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у жовтні 2025 року звернувся із зазначеним позовом до суду до відповідача ОСОБА_3 , в якому просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі - 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісяця починаючи з дня подання позову до моменту припинення обов`язку утримання та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі - 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) щомісяця починаючи з для подання позову до моменту припинення обов`язку утримання. 
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що обидва - пенсіонери похилого віку, внутрішньо переміщені особи з Херсонської області, які з жовтня 2023 року не мають постійного житла і можливості самостійно обслуговувати себе, та забезпечувати себе всім необхідним для проживання.
Сумарний розмір пенсій позивачів становить близько 12 000 грн. на двох, що не покриває щомісячні виграти на оренду житла, ліки, обстеження та елементарні потреби. Зокрема, ОСОБА_2 має діагноз: церебральний атеросктероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., стадія субкомпенсації, вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий, остеохондроз хребта, що потребує лікування та щоденного вживання великої кількості ліків. ОСОБА_1 має діагноз: церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змішаного генезу, стадія декомпенсації, виражений вестибуло-атактичний синдром, порушення статики, та ходьби, гіпертонична хвороба III ст., ризик 4, гіпертензивне серце, дифузний кардіосклероз, комбіновала вада серця, катаракта. Доброякісна гіпертрофія простати, стан після гострої затримки сечі та встановлення уретрального катетера. 
Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 офіційно працює у Одеській клінічній лікарні на залізничному транспорті, є пенсіонеркою, але має дохід, достатній для часткового утримання своїх батьків, а також мешкає у 3х кімнатній квартирі сама. Протягом останніх 5 місяців вона повністю усунулась від виконання морального та матеріального обов`язку перед батьками, попри неодноразові прохання. Зазначені обставини стали приводом для звернення з вказаним позовом до суду.

Позиція відповідача в суді першої інстанції 

Відповідач ОСОБА_3 в суді першої інстанції позовні вимоги не визнавала, просила відмовити у задоволенні позову. Свою позицію відповідач обґрунтовувала тим, що її батьки - позивачі по справі переїхали з тимчасово окупованої частини Херсонської області і з жовтня 2023 року по травень 2025 року проживали в її квартирі, вона доглядала за ними, лікувала та піклувалася, самостійно лікувала, бо працює сімейним лікарем. Після того, як захворіла на «короновірус» у травні 2025 року, попросила брата про допомогу, оскільки не могла фізично доглядати за батьками. Допомоги не отримала, але стосунки в сім`ї погіршилися. Просить суд при прийнятті рішення врахувати, що вона є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі - 6870,06 коп. її дохід за місцем роботи у 2025році склав 11592, 24 гривні, те що вона також має хронічні захворювання, допомагає фінансово своїй повнолітній доньці та онуці , які проживають в Румунії. З цих підстав розмір аліментів, які батьки просять стягнути на їх утримання, є для неї значною сумою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15.12.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання батька в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду, тобто з 06 жовтня 2025 року та довічно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання батька в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду, тобто з 06 жовтня 2025 року та довічно. Зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 211, 20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.
Матеріалами справи, зокрема і на підставі пояснень в залі суду ОСОБА_3 , судом встановлено, що позивачі - подружжя ОСОБА_5 на двох мають дохід у розмірі - 16000,00 гривень, який складається з пенсії, загальний розмір якої -12000,00 гривень та соціальних виплат по 2000,00 грн. на кожного з позивачів. 
Дохід відповідача ОСОБА_3 складає - 15099,20 грн. на місяць (заробітна плата) та 6870, 06 грн. пенсія, тобто всього 21969,26 грн. Як зазначалося вище дохід позивачів на двох складає 16000,00 грн. При цьому суду не надано документального підтвердження витрат, які несуть особи, що доглядають за ними (не надано суду ні договору оренди житла, ні доказів сплати грошових коштів на його утримання). Надані суду квитанції на купівлю ліків, враховуються судом як необхідні додаткові витрати, але при цьому стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами скільки грошових коштів витрачається на придбання ліків для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на місяць, окрім наданих суду квитанцій. 
Судом також встановлено, що дітьми позивачів є не лише відповідачка, а у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не заперечував в залі суду, що є працездатним та може надавати позивачам матеріальну допомогу, а тому суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батьків у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень на місяць на кожного, починаючи стягнення з 06 жовтня 2025 року та довічно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просила скасувати рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15.12.2025, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апелянт вказує на те, що оскільки факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов`язку надання матеріальної допомоги, позивачами не було доведено необхідності в отриманні такої допомоги. Позивачами разом із позовною заявою не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ними пенсії та іншого доходу, є значно нижчим за розмір їх щомісячних витрат, що унеможливлює задоволення позову. Інших доказів, окрім усної заяви в залі суду, якими підкріплювались б факти про те, що позивачі потребують грошової допомоги, позивачі не надали. Всі факти, що ними наведено у позовній заяві, свідчать про те, що позивачі живуть у достатку та турботі близьких. Судом не було враховано, що рівень матеріального забезпечення особи перебуває в безпосередній залежності від її працездатності. Звертала увагу, що батьки переїхали з тимчасово окупованої частини Херсонської області і з жовтня 2023 по травень 2025 проживали в її квартирі, вона доглядала за ними, лікувала та піклувалась. Після того, як захворіла на «короновірус» у травні 2025 року, попросила брата про допомогу оскільки не могла фізично доглядати за батьками. Допомоги не отримала, але стосунки в сім`ї погіршилися. Просить суд при прийнятті рішення врахувати, що вона є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі - 6870,06 коп. її дохід за місцем роботи у 2025 році склав 11592,24 гривні, те що вона також має хронічні захворювання, допомагає фінансово своїй повнолітній доньки та онуці, які проживають в Румунії. З цих підстав розмір аліментів, які батьки просять стягнути на її утримання є для неї значною сумою.
Також апелянт зауважувала, що суд завищив мій дохід за десять місяців 2025 р. на 19284.55 грн. з податком та збором, не зважив на надані докази: довготривалої хвороби, яка унеможливила спроможність догляду за позивачами; відмова в допомозі на час хвороби братом та його жінки; їхні вимоги розділу її квартири, змушування доглядати позивачів та жорсткі вимоги покірного виконання їх вимог.

Позиція позивачів в апеляційному суді

Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Є.В., у відзиві на апеляційну скаргу просила у її задоволенні відмовити. 
Відзив обґрунтований тим, що позивачі є людьми похилого віку та внутрішньо переміщеними особами, вимушені доживати старість поза межами свого постійного місця проживання. Син позивачів разом із невісткою орендують для позивачів квартиру та сплачують комунальні послуги. Крім того, на теперішній час позивачі є лежачими особами та потребують постійного стороннього догляду. Однієї пенсії позивачів та допомоги сина, який також є внутрішньої переміщеною особою у якого жінка проходить лікування з онкології на придбання ліків, підгузків для дорослих, оплату комунальних послуг, продуктів харчування не вистачає. Крім того, представник посилався на те, що після розгляду справи судом першої інстанції здоров`я позивачів значно погіршилось та останні самостійно не пересуваються, тому потребують постійного стороннього догляду. 

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів на утримання батьків) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України від 12.08.2025 року. 
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, термін дії без строку; Пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 . Розмір пенсії позивача ОСОБА_1 становить 7518,29 гривень, що підтверджується Довідкою про доходи № 6713 7572 9800 2761 від 11.08.2025 року.
ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, термін дії без строку; Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 . Розмір пенсії позивача ОСОБА_2 становить 4843,02 гривень, що підтверджується Довідкою про доходи № 9331 4031 7528 8329 від 11.08.2025 року.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з Херсонської області, що підтверджується довідкою від 23.10.2023 року № 5137-5003006276. ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою з Херсонської області, що підтверджується довідкою від 23.10.2023 року № 5137-5003006248. 
Згідно Довідки наданою з ГУ ДПС в Одеській області19939/5/15-32-12-02-05 від 27.11.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожен місяця нараховується по 2000 грн соціальні виплати кожному. 
Відповідно до наданої суду виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр», ОСОБА_1 перебуває на обідку з діагнозом: церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. змішаного генезу, стадія декомпенсації. Наслідки перенесеного ГПМК за анемнезом (8 років тому та у 2023р). Виражений вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонична хвороба III ст., ризик 4, гіпертензивне серце, дифузний кардіосклероз, комбіновала вада серця. Доброякісна гіпертрофія простати, стан після гострої затримки сечі та встановлення уретрального катетера. Катаракта.
Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр», ОСОБА_2 перебуває на обліку з діагнозом: церебральний атеросктероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., стадія субкомпенсації, вестибуло-атактичний синдром, порушення статики та ходьби, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий, остеохондроз хребта. Деформуючий остеохондроз хребта. 
Згідно до висновку ЛЛК №622 від 24.11.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має діагноз I67.9; G46.8 за станом здоров`я має потребу у постійному сторонньому догляді. Окрім цього, ОСОБА_1 надано висновок КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр» № 120 від 24.11.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі.
Згідно до висновку ЛЛК №623 від 24.11.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має діагноз I67.9 за станом здоров`я має потребу у постійному сторонньому догляді. цього, ОСОБА_2 надано висновок КНП Таїровської селищної ради «Таїровський консультативно-діагностичний центр» № 121 від 24.11.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі.
Відповідно до наданих позивачами квитанцій було придбано ліки: за травень 2025 року на загальну суму 705,60; за червень 2025 року на загальну суму 1090,93 грн; за липень 2025 року на загальну суму 1774,37 грн; за серпень 2025 року на загальну суму 932,8 грн; за вересень на загальну 2025 року на загальну суму 1389,62 грн. 
Відповідачка ОСОБА_3 є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком у розмірі -6870,06 грн. Окрім цього, відповідач працює лікарем у Філії «Центр охорони здоров`я Акціонерного Товариства «Українська залізниця». Згідно Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 по жовтень 2025 рік, ОСОБА_3 отримала дохід за місцем роботи (середню заробітну плату), розмір якої за 2024 рік склав 165310,14 гривень, тобто середня зарплата ОСОБА_3 за 2024 рік - 13775,84. Відповідно до наданої інформації за десять місяців 2025 року (з січня 2025 року по жовтень 2025 року) відповідач отримала дохід за місцем роботи у розмірі 169833,25, тобто середня заробітна плата відповідача за 2025 рік склала - 16983,32 грн. на місяць. Інших утриманців відповідно до СК України, ОСОБА_3 немає.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання батьків.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
При розв`язанні питання щодо стягнення аліментів на утримання батьків варто враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує відповідний обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків.
Так, Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги (постанова від 10 жовтня 2018 року № 301/160/17).
Так як встановлено матеріалами справи, позивачі досягли загального пенсійного віку, отримують пенсію за віком, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданим 20 липня 1993 року та копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданим 29 вересня 1992 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, крім пенсії, отримують соціальні виплати. 
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Згідно з частиною першою статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до частини другої статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
Так, судом першої інстанції вірно було здійснено висновок, що з матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідачки від сплати аліментів на утримання позивачів.
Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечувалось, позивачі - подружжя ОСОБА_5 на двох мають дохід у розмірі - 16000,00 гривень, який складається з пенсії, загальний розмір якої на обох становить -12000,00 гривень та соціальних виплат по 2000,00 грн. на кожного з позивачів. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачами не надано документального підтвердження витрат, які несуть особи, що доглядають за ними (не надано суду ні договору оренди житла, ні доказів сплати грошових коштів на його утримання), вказані обставини не було підтверджено і в апеляційному суді.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наданих позивачами квитанцій було придбано ліки: за травень 2025 року на загальну суму 705,60; за червень 2025 року на загальну суму 1090,93 грн; за липень 2025 року на загальну суму 1774,37 грн; за серпень 2025 року на загальну суму 932,8 грн; за вересень на загальну 2025 року на загальну суму 1389,62 грн.
Відповідно до ст. 206 СК у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.
Хоча стороною позивачів не доведено належними та допустимими доказами заявлений розмір витрат в повному обсязі на місяць, окрім наданих суду квитанцій, однак позивачі є пенсіонерами, непрацездатними, мають важкі захворювання, та потребують лікування та постійного стороннього догляду, а тому мають необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачка, яка є їх донькою, є працездатною, офіційно працевлаштована і має можливість сплачувати аліменти на утримання батьків.
Як встановлено, середній розмір заробітної плати ОСОБА_3 за період з січня 2025 по жовтень 2025 на місяць складає 15548,70 грн, а з вирахуванням податків складає 11 592, 24 грн. (що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 106)), та 6870,06 грн. пенсія за віком, тобто в загальному 18 462,30 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 зазначала, що розмір аліментів на утримання батьків для неї є значною сумою, та що остання допомагає своїй повнолітній доньці з онукою, з орендною платою, має низку захворювань, а дохід від працевлаштування має тимчасовий характер та може бути у будь-який час припинений. 
Проте, посилання апелянта на те, що остання допомагає своїй повнолітній донці з онукою орендувати квартиру, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставин не підтвердженні жодними доказами. Наявність в матеріалах справи договору оренди квартири ОСОБА_7 (донька ОСОБА_3 ) не свідчить про оплату орендної плати відповідачкою чи перерахування останньою будь-яких коштів на рахунок доньки з метою матеріальної допомоги, оскільки доказів вказаного матеріали справи не містять. 
Доказів про існування у ОСОБА_3 такої хвороби, яка б унеможливлювала надання допомоги не надано, доводи про тимчасовість працевлаштування не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміна матеріального стану надалі може бути підставою для зменшення розміру аліментів у встановленому законом порядку. 
Доводи апеляційної скарги про те, що з жовтня 2023 по травень 2025 позивачі проживали разом з відповідачкою в її квартирі, ОСОБА_3 протягом вказаного часу самостійно опікувалась батьками, не можуть впливати на розмір аліментів, які призначаються після цих обставин.
Крім того, судом першої інстанції, при вирішення питання щодо розміру аліментів було враховано, що крім відповідача ОСОБА_3 у позивачів є ще син ОСОБА_6 , тобто, інша рідна працездатна особа, яка має надавати позивачам матеріальну допомогу, а тому дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання батьків у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень щомісяця на кожного, починаючи стягнення з 06 жовтня 2025 року та довічно.
Відтак, висновки суду відповідають обставинам справи, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: Є.С. Сєвєрова 

Судді: Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе