Справа № 630/1123/25
Провадження № 2/630/26/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року       м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нерубацької А.О.,
представника відповідача (дистанційно) Тальчук П.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу № 630/1123/25 (провадження № 2/630/26/26) за позовною заявою, поданою Кузьменком Максимом Віталійовичем – представником ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 20.08.2024-100001617 від 22 серпня 2024 року в розмірі 79791,29 грн, та стягнення витрат по оплаті судового в розмірі 2422,40 грн, 

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 22 серпня 2024 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферту) № 22.08.2024-100001617. Відповідно до умов цього договору позичальнику ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 24000,00 грн. зі строком користування 210 днів, дата повернення 19 березня 2025 року. Згідно п. 3.1. цього договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). 
Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 4441-11XX-XXXX-1205. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 79791,29 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24000,00 грн; по процентам в розмірі 42000,00 грн; комісії в розмірі 1791,29 грн; неустойки за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 12000,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР».
В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором представник позивача просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву.
Одночасно з відкриттям провадження в справі ухвалою від 12 вересня 2025 року від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» була витребувана інформація про те, чи видавалась банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , та про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_1 за 22 серпня 2024 року.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі було доставлено на електронну адресу відповідача ОСОБА_1 12 вересня 2025 року о 16-39 год. Від так, 15-денний строк для подання відповідачем відзиву на позов слід обраховувати, починаючи з 13 вересня 2025 року. Останній день вказаного строку припадає на 29 вересня 2025 року.
Однак у встановлений судом для відповідача 15-денний строк для подання відзиву, уразі виникнення заперечень проти нього, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву.
Крім того, представником відповідача ОСОБА_2 28 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позов.
З огляду на відсутність поважних причин подання відзиву поза межами встановленого судом строку в судовому засіданні була постановлена ухвала без оформлення окремого документа про залишення поданого представником відповідача відзиву без розгляду та вирішення справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але в позові зазначив про можливість розгляду справи без участі представника позивача.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 , виступаючи з промовою, пояснила, що заявлений позов визнає в частини вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24000,00 грн. Але щодо інших позовних вимог представник ОСОБА_4 заперечила, пояснивши це тим, що позивачем здійснено нарахування процентів за користування кредитом в розмірі, більшому за суму кредиту, що може вказувати на спробу отримання надмірного прибутку; і що позову додана лише довідка про заборгованість, яка не являється належним доказом. Також позивач діяв всупереч вимог Закону України «Про споживе кредитування», коли зарахував внесений відповідачем платіж по кредитному договору на оплату комісії та процентів за користування кредитом. Крім того, позивач неправомірно нараховував комісію за надання кредиту, оскільки кредитним договором не передбачено переліку послуг, які надаються за плату. Що ж стосується стягнення неустойки, то така вимога суперечить Перехідним положенням Цивільного кодексу України, в яких міститься заборона на період воєнного стану в Україні нараховувати неустойку уразі порушення кредитного зобов`язання.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір (оферти) № 22.08.2024-100001617 від 22 серпня 2024 року, відповідно до умов якого на користь ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 24000,00 грн на власні потреби, на строк 210 днів з дати його надання, і строк повернення якого визначений 19 березня 2025 року. Натоміть ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, комісії у терміни і строки, вказані у заявці на кредитний договір, який є невід`ємною його частиною.
У заявці на кредитний договір сторони узгодили графік платежів по кредиту та процентну ставку по кредиту, яка передбачена у виді фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1,00% за 1 (один) день , яка застосовується протягом всього строку, на який надано кредит, а також визначена денна процентна ставка на рівні 0,87%, та комісія, пов`язана з наданням кредиту, в розмірі 20% від суми кредиту, що дорівнює 4800,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора Е848, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналізуючи наявні в справі докази, суд виснує, що Кредитний договір № 22.08.2024-100001617 від 22 серпня 2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № 4441-11XX-XXXX-1205.
Факт перерахування кредитних коштів на картку ОСОБА_1 підтверджується відповідним листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 20 серпня 2025 року та листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 18 вересня 2025 року, в якому повідомлено, що банківську картку № НОМЕР_1 було емітовано на ім`я ОСОБА_1 , і що згідно з випискою про рух на вказану картку 22 серпня 2024 року надійшли грошові кошти в розмірі 24000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача, відповідно до умов договорів.
Представник позивача у позові стверджував про виникнення з боку відповідача ОСОБА_1 станом на день подання позову, який складений 28 серпня 2025 року і поданий до суду 29 серпня 2025 року, заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 79791,29 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24000,00 грн; по процентам в розмірі 42000,00 грн; комісії в розмірі 1791,29 грн; неустойки за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 12000,00 грн.
На підтвердження своїх доводів представником позивача подано довідку-розрахунок. Але, оцінивши такий документ, суд не бере його до уваги, оскільки вважає його неналежним доказом з огляду на те, що в ньому фактично відсутній розрахунок з використанням складових елементів кожного з зобов`язань, які повинен був виконати ОСОБА_1 , що позбавляє можливості здійснити перевірку підсумкових показників виниклої заборгованості. Тому виникає сумнів в достовірності відображених в довідці-розрахунку показників, бо цей доказ повністю залежить від волевиявлення лише однієї сторони –позивача.
Разом з тим, суд у визначенні заборгованості, яка виникла з боку відповідача, виходить з наступного. Так, кредитним договором передбачений графік платежів з повернення кредиту та сплати процентів і комісії за надання кредиту, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути кредит в сумі 24000,00 грн, та сплатити комісію за надання кредиту в сумі 4800,00 грн. і проценти на користування кредитом в сумі 39652,18 грн. Графіком передбачено внесення платежів на погашення кредиту, процентів та комісії один раз на місяць, починаючи з 25 вересня 2024 року, в розмірі 11408,71 грн.
В позові представник позивача вказав, що відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору 25 вересня 2024 року був внесений платіж в розмірі 11408,71 грн, до складу якого увійшли проценти в сумі 8400,00 грн та комісія за надання кредиту в сумі 3008,71 грн.
У вирішені справи по суті суд виходить з того, що строк кредитування згідно з умовами кредитного договору складає саме 210 днів, та саме за цей період мають бути нараховані відсотки за користування кредитом, відповідно до установленої кредитної ставки у розмірі 1% за 1 день користування кредитом.
У визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, суд виходить з такого.
В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом позивач наділений лише у період 210 календарних днів від дати отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту, тобто з 22 серпня 2024 року по 19 березня 2025 року включно.
За період користування кредитом ОСОБА_1 повинен був сплатити на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» проценти за користування кредитом в розмірі 50400,00 грн (24000х1,0%х210=50400,00). Але свій обов`язок відповідач виконав лише частково, сплативши 8400,00 грн. в якості процентів. Таким чином стягненню з відповідача підлягає заборгованість по процентам в розмірі 42000,00 грн.
Суд зауважує на тому, що проценти кредитодавцем нараховані, як плата за користування чужими грошовими коштами, в межах строку кредитування на підставі ст. 1048 ЦК України відповідно до умов договору. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, а також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем не здійснювалось, а тому відсутні правові підстави для відмови у стягненні процентів на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також у їх зменшенні на підставі положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Також з представленої позивачем довідки-розрахунку вбачається, що під час виконання кредитного договору була нарахована комісія за надання кредиту в сумі 4800,00 грн, яка відповідачем сплачена 25 вересня 2025 року частково, в сумі 3008,71 грн.
Але суд не може погодитися з тим, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» був покладений на ОСОБА_1 обов`язок з оплати такої комісії, виходячи з наступного.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Враховуючи наведені правові висновки, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахованої і несплаченої комісії, оскільки така вимога є необґрунтованою. При цьому Товариство не мало права встановлювати в кредитного договору комісію за надання кредиту з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22), правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Таким чином, враховуючи відсутність в кредитному договорі переліку послуг, які Товариство надавало Ізмайлову, та за які була встановлення плата у виді комісія за надання кредиту, суд дійшов висновку, що сплачені відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3008,71 грн., які були прийняті позивачем в якості оплати комісії за надання кредиту, слід зарахувати на сплату основного боргу кредиту.
Враховуючи викладене вище, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по тілом кредиту в розмірі 20991,29 грн, яка ним не сплачена на час розгляду справи по суті (24000,00 - 3008,71 = 20991,29)
Разом з тим, позивачем також заявлено вимогу про стягнення неустойки в сумі 12000,00 грн.
Відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введенню воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом неодноразово продовжувався та триває досі станом на день розгляду справи.
Таким чином, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору.
У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується дослідженими доказами. Таким чином позивач правомірно вимагає стягнення суми кредиту з відповідача відповідно до умов договору.
За таких умов суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача 62991,29 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20991,29 грн, та заборгованості за відсотками в розмірі 42000,00 грн.
Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог 
Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1913,70 грн (62991,29 : 79791,29 = 0,79; 0,79 х 2422,40 = 1913,70).
Керуючись ст.ст. 15, 16, 88, 526, 530, 610, 611, 612, 625-627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 83, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд –  

В И Р І Ш И В :

Позов ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за Кредитним договором № 20.08.2024-100001617 від 22 серпня 2024 року у розмірі 62991,29 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20991,29 грн, та заборгованості за відсотками в розмірі 42000,00 грн, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1913,70 грн.
В іншій частині позовних вимог – в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНО ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 37356833, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Суддя        О. О. Малихін

Повне рішення складено
20 січня 2026 року.