ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 червня 2026 року справа №200/9356/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Пивовар І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 200/9356/25 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту “б-з” статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком № 2) за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року у сумі 26822,99 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року позов задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту “б-з” статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком № 2) за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року у сумі 26822,99 грн.
Відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального права. 
В обґрунтування доводів посилався на те, що під час розгляду справи не доведено факту отримання відповідачем конкретних розрахунків (порушення Порядку № 6 1). Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про узгодженість сум зобов`язань, базуючись лише на факті направлення кореспонденції позивачем. 
Згідно з п. 6.4 Інструкції № 21-1 та згідно практики Верховного Суду, обов`язок зі сплати виникає у підприємства протягом місяця з дня отримання розрахунків. Матеріали справи містять копії списків згрупованих поштових відправлень, фіскальні чеки та рекомендовані повідомлення про вручення (ф. 119). 
Проте, до позовної заяви не додано описів вкладення на підтвердження того, що саме додані до позову документи направлялись відповідачу. Позивач не надав доказів того, що у поштовому відправленні знаходилися саме розрахунки фактичних витрат щодо зазначених осіб, а не будь-яка інша кореспонденція (листування, повідомлення, акти звірки, тощо).
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував: сам факт відправлення кореспонденції на адресу відповідача без опису вкладення не є належним доказом направлення саме розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій. Оскільки ПФУ не довів, що скаржник отримав саме спірні розрахунки, процедура їх узгодження не відбулася, і стягнення боргу є передчасним та безпідставним
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.
Відповідачем подано заяву про зупинення виконання рішення у виконавчому провадженні ВП №80726660. Заявник посилається на те, що 17.04.2026 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження за відповідним виконавчим листом у цій справі до набрання рішенням законної сили, що є незаконним, оскільки в провадженні Першого апеляційного адміністративного суду перебуває апеляційна скарга ТОВ “КМПЗ” на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2026.
Щодо цієї заяви, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч.4 ст. 300 КАС України, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Отже, нормами статті 300 КАС України передбачено підставу зупинення апеляційним судом виконання судового рішення тільки у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку.
В даному випадку апелянтом дотримано процесуальні строки апеляційного оскарження.
Колегія суддів зазначає, що апеляційний суд не наділений процесуальними повноваженнями, відповідно до норм КАС України, щодо зупинення виконання судового рішення у випадку своєчасного оскарження рішення суду. 
Враховуючи вимоги норм КАС України, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про зупинення апеляційним судом виконання рішення у виконавчому провадженні.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.
Відповідач - ТОВ "Краматорський металопрокатний завод" (місцезнаходження: 84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Д. Мазура, буд. 10, код ЄДРПОУ 37580274), зареєстровано як юридична особа та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та зареєстрований платником страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позивачем було направлено відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту "б"-"з" статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон № 1788-ХІІ) за Списком № 2 (за період за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року у сумі 26 822,99 грн).
Як зазначено позивачем у позовній заяві, станом на теперішній час відповідачем не відшкодовано позивачу фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до положень статті 13 Закону № 1788-ХІІ (Список № 2), за період за період за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року у сумі 26 822,99 грн.
На підтвердження заявлених вимог до позовної заяви позивачем додано: розрахунок суми позову, помісячні розрахунки витрат на виплату та доставку пенсій, із зазначенням пенсіонера, дати призначення пенсії, дати досягнення пенсійного віку, виплаченої суми за кожний місяць окремо, докази направлення таких розрахунків на адресу відповідача. 
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За абз. 1 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону (абзац 2 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV).
Абзацами 3, 4 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV передбачено, що покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
За рахунок коштів Державного бюджету України покриваються лише пенсії, призначені особам відповідно до пунктів б-з статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону (абзац 5 пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV).
Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція № 21-1), згідно з пунктом 1.2 розділу 1 якої […] інструкція визначає також процедуру відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Питання відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, врегульовано розділом 6 Інструкції № 21-1.
Відповідно до пунктів 6.4, 6.5 розділу 6 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій. Розрахунки формуються програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України до 01 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (підсистема Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи (ППВП ЕПС)) за даними відомостей, сформованих згідно з додатком 8. Уповноважені особи підписують розрахунки та передають їх підрозділам, відповідальним за направлення їх платникам.
За абзацом 1 пункту 6.7 розділу 6 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
Отже, підприємство зобов`язане відшкодовувати фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій.
Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію стосовно того, що обов`язок з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначені відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, покладається на підприємства (зокрема, у постановах від 20.12.2018 року у справах № 804/7025/17 та № 804/2506/17, від 18.01.2023 року у справі № 826/8883/17, від 16.02.2023 року у справі № 640/14748/19, від 06.06.2023 року у справі № 804/5216/17).
Верховний Суд в постанові від 05.01.2021 року у справі № 640/18421/19 зазначив про те, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
Зазначене свідчить про обов`язок підприємств та організацій здійснювати покриття Пенсійному фонду витрат на виплату та доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 та Списком № 2.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постановах від 14.09.2022 року у справі № 817/1943/17 та від 26.10.2022 року у справі № 812/1231/17.
Тобто, обов`язок з відшкодування у повному розмірі витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, покладений на роботодавця. При цьому, суд зазначає, що обов`язок визначення належних до відшкодування сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій покладено на позивача, а відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах, визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунок фактичних витрат, який надсилається роботодавцю.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій та не оскарживши їх у встановленому законом порядку, відповідач фактично узгодив такі розрахунки.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №804/19942/14,
Як встановлено судом, на виконання вимог пункту 6.4 Інструкції №21-1 позивачем направлялися на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, якими визначався розмір щомісячних внесків.
При цьому, зазначені розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій оскаржені не були, а отже визначені суми належних до відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є узгодженими. 
Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у спірному розмірі.
Станом на день вирішення спору заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідачем не сплачена. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо доводів апелянта про те, що під час розгляду справи не доведено факту отримання відповідачем конкретних розрахунків (порушення Порядку № 6 1). Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про узгодженість сум зобов`язань, базуючись лише на факті направлення кореспонденції позивачем. Згідно з п. 6.4 Інструкції № 21-1 та згідно практики Верховного Суду, обов`язок зі сплати виникає у підприємства протягом місяця з дня отримання розрахунків. Матеріали справи містять копії списків згрупованих поштових відправлень, фіскальні чеки та рекомендовані повідомлення про вручення (ф. 119). Проте, до позовної заяви не додано описів вкладення на підтвердження що саме додані до позову документи направлялись відповідачу. Позивач не надав доказів того, що у поштовому відправленні знаходилися саме розрахунки фактичних витрат щодо зазначених осіб, а не будь-яка інша кореспонденція (листування, повідомлення, акти звірки тощо). Також, апелянт зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував: сам факт відправлення кореспонденції на адресу відповідача без опису вкладення не є належним доказом направлення саме розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій. Оскільки ПФУ не довів, що скаржник отримав саме спірні розрахунки, процедура їх узгодження не відбулася, і стягнення боргу є передчасним та безпідставним.
Колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні номери справи, в яких касаційний суд дійшов вищенаведених висновків.
Крім того, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788 ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статі 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі — Закон № 1058) підприємства зобов`язані відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах. Порядок та розміри відшкодування чітко визначені Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1). 
Відповідно до пункту 6.4 Інструкції 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону № 1058 (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених 3 (перерахованих) пенсій. 
За пунктом 6.5 Інструкції 21-1 розрахунки формуються програмними засобами Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України до 01 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (підсистема «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» (ППВП ЕПС)) за даними відомостей, сформованих згідно з додатком 8. 
Відповідно до пункту 6.7 Інструкції 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць. 
Відповідно до пункту 6.4 Інструкції 21-1 підприємству щомісячно направлялись розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій рекомендованими листами з повідомленням про вручення.
У змісті листів вказані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком 1 та за списком 2, які направлялись відповідачу, як додатки до листа. 
Згідно з даними повідомлень про вручення листи з розрахунками за спірний період були отримані представником ТОВ «Краматорський металопрокатний завод» особисто . Інструкцією 21-1 або іншими нормативними документами не передбачено відправку розрахунків листами з описом вкладення.
Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що з боку підприємства до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не було надано будь-якого заперечення або повідомлення щодо відсутності розрахунків у додатках до листів. Також, з цього питання підприємством не складався акт про відсутність вкладень у конверті. 
Таким чином, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період були надіслані відповідачу вчасно, не оскаржені, а тому є підставою для сплати боргу.
Крім того, знаходження підприємства у м. Краматорську, яке згідно з наказом Мінреінтеграції віднесено до територій активних/можливих бойових дій, не змінює його обов`язок щодо відшкодування фактичних витрат, поки ці зобов`язання не припинені або не скасовані окремими нормативними актами чи судовим рішенням. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.02.2026 у справі № 420/156/24.
На підставі встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту “б-з” статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком № 2) за період з квітня 2025 року по жовтень 2025 року у сумі 26822,99 грн.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 200/9356/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський металопрокатний завод" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій - залишити без змін.
Повний текст постанови буде складений 3 червня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.В. Гайдар

І.В. Пивовар