ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Харків
справа № 613/991/25
провадження № 22-ц/818/2085/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів - Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря - Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Тризни Євгенія Миколайовича на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2025 року в складі судді Уварової Ю.В.
в с т а н о в и в:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів.
Позовна заява мотивована тим, що вона є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». Саме в банку шахраєм ОСОБА_2 за обставин подій від 25.04.2023 року відкрито на її ім`я картковий рахунок № НОМЕР_1 , строк дії - 01/27, тип -Універсальна GOLD, також згодом було отримано кредитну картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 04/27, тип -Універсальна GOLD. Також вона має банківську платіжну картку/рахунок № НОМЕР_3 (далі змінено на НОМЕР_4 ), на яку отримує пенсію та заробітну плату.
Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст. 190 КК України та засуджено до позбавлення волі на 6 років.
Зазначила, що ОСОБА_2 25.04.2023 року о 14.19 годин перебуваючи у м. Білецьке Донецької області, зателефонував на мобільний телефон з сім картою, який належить їй та представившись працівником АТ КБ «Приватбанк», повідомив про необхідність проведення оновлення картки, щоб картка не була заблокована. При цьому, в ході розмови, ОСОБА_2 одночасно намагався увійти в акаунт додатку «Приват 24», прив`язаний до її фінансового номера та обравши функцію для зміни паролю забезпечив надіслання відповідного коду підтвердження від АТ КБ «ПриватБанк», на її мобільний телефон. Того ж дня о 14.28 годин ОСОБА_2 знов їй зателефонував, та переслідуючи мету подальшої зміни паролю входу в додаток Приват 24, запропонував їй надати надісланий банком код підтвердження. В свою чергу вона будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала код підтвердження, який надійшов з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк» на її фінансовий номер. Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів. ОСОБА_2 ввів дані надані нею, тим самим увійшовши у додаток Приват-24 та змінивши логін і пароль, незаконно заволодів грошовими коштами з її картки № НОМЕР_3 перерахувавши п`ятьма різними транзакціями загальну суму 9192,25 грн на рахунок № НОМЕР_5 .
Крім того, із вказаної картки ОСОБА_2 перерахував сімома різними транзакціями грошові кошти загальною сумою 1840 грн на іншу її карту НОМЕР_1 , з якої в подальшому перерахував на картку № НОМЕР_6 різними транзакціями на загальну суму 1004,25 грн, а також здійснив покупку в інтернет магазині «Комфі» на загальну суму 23499 грн, перерахувавши грошові кошти в сумі 3357 грн в якості першого платежу за договором та 20142 грн в якості дострокового погашення заборгованості, які в подальшому були повернуті магазином та за що було сплачено комісію, яка склала 805,68 грн, здійснив покупку в інтернет магазині « Комфі » за іншим договором на загальну суму 23499 грн перерахувавши грошові кошти в сумі 4699,80 грн в якості першого платежу, що утворило зобов`язання на вказану суму договору, а також здійснив покупку в інтернет магазині « Комфі » за договором на загальну суму 20499,00 грн, перерахувавши грошові кошти в сумі 2928,43 грн в якості першого внеску за зазначеним договором, які в подальшому були повернуті магазином та за що було сплачено комісію, яка склала 702,82 грн, тим самим незаконно заволодівши грошовими коштами з її картки на загальну суму 35204 грн, якими ОСОБА_2 розпорядився на власний розсуд.
Посилалася на те, що банком нараховуються проценти, комісії та інші платежі за користування кредитом, який позивач не отримувала. 
Просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити ОСОБА_1 порушені права, шляхом відновлення стану карткового рахунку № НОМЕР_7 , який відкритий та обслуговується АТ КБ «ПриватБанк» до того стану, в якому він був на час відкриття 25.04.2023 перед виконанням незаконних фінансових операцій, встановлених вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати та повернути неправомірно нараховані ОСОБА_1 проценти, комісії інші платежі за користування кредитом, за картковим рахунком, що утворились в результаті списання коштів внаслідок проведення шахраєм ОСОБА_2 незаконних операції (транзакції) 25.04.2023, встановлених вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що її звернення до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій свідчать про те, що у неї була дійсно відсутня воля на вчинення зазначених у вироку суду перерахувань. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать банку. За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися на користь споживача, який є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

03.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вважало рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».
Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2024 року у справі 227/122/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а призначено йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
За змістом вироку, в частині епізоду по потерпілій ОСОБА_1 , 25.04.2023 о 14 годині 19 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи у м. Білицьке Донецької області, більш точної адреси під час досудового розслідування не встановлено, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, переслідуючи мету заволодіння чужим майном шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчисловальної техніки, використовуючи мобільний телефон з сім-карткою оператора мобільного зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_8 , шляхом підбору випадкової комбінації цифр, зателефонував на мобільний телефон з сім-карткою оператора мобільного зв?язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_1 та, представившись працівником АТ КБ «ПриватБанк», повідомив останню про необхідність проведення оновлення картки, щоб картка не була заблокована. При цьому, в ході розмови ОСОБА_2 одночасно намагався увійти в акаунт додатку «Приват24», прив`язаний до фінансового номеру потерпілої та, обравши функцію для зміни паролю, забезпечив надіслання відповідного коду підтвердження від АТ КБ «ПриватБанк», на мобільний телефон потерпілої.
З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, того ж дня, о 14 годині 28 хвилин ОСОБА_2 знову зателефонував з мобільного телефону НОМЕР_10 на мобільний номер НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_1 , та переслідуючи мету подальшої зміни паролю входу у додаток «Приват24» потерпілої, запропонував останній надати надісланий банком код підтвердження.
В свою чергу, ОСОБА_1 , будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала код підтвердження, який надійшов з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер ОСОБА_1 . Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_2 з метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, керуючись корисливими мотивами, діючи повторно, шляхом використання незаконних операцій з електронно-обчислювальною технікою, ввів дані надані ОСОБА_1 , тим самим увійшовши у додаток «Приват 24» та змінивши логін і пароль, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_1 з картки потерпілої № НОМЕР_3 перерахувавши п`ятьма різними транзакціями, загальну суму 9192,25 грн рахунок № НОМЕР_5 .
Крім того, із вказаної картки потерпілої № НОМЕР_3 , ОСОБА_2 перерахував сімома різними транзакціями грошові кошти загальною сумою 1840 грн, на іншу картку потерпілої № НОМЕР_1 , з якої в подальшому перерахував на картку № НОМЕР_6 , чотирма різними транзакціями, загальну суму 1004,25 грн, а також здійснив покупку в інтернет-магазі «Комфі» за договором № 23042534189942 на загальну суму 23499 грн, перерахувавши грошові кошти сумі 3357 грн в якості першого платежу за вказаним договором та 20142 грн в якості дострокового погашення заборгованості за цим договором, які в подальшому були повернуті магазином та за що було сплачено комісію, яка склала 805,68 грн, здійснив покупку в інтернет-магазині «Комфі» за договором № 23042534190850 на загальну суму 23499 грн, перерахувавши грошові кошти в сумі 4699,80 грн, в якості першого платежу, що утворило зобов`язання потерпілої на вказану суму договору, а також здійснив покупку в інтернст-магазині «Комфі» за договором № 23042634192346 на загальну суму 20499 грн, перерахувавши грошові кошти в сумі 2928,43 грн, в якості першого платежу за вказаним договором та 17570,57 грн, в якості дострокового погашення заборгованості за цим договором, які в подальшому були повернуті магазином та за що було сплачено комісію, яка склала 702,82 грн, тим самим незаконно заволодівши грошовими коштами ОСОБА_1 , спричинивши потерпілій матеріальні збитки на загальну суму 35204 грн, якими ОСОБА_2 розпорядився на власний розсуд (а.с.4-14).
28.06.2023 та 25.12.2024 ОСОБА_3 зверталася до АТ КБ «Приватбанку» із вимогами щодо припинення нарахування відсотків за кредитом, скасування нарахованих відсотків, однак отримала відповіді з АТ КБ «Приватбанк» від 07.07.2023 та 16.01.2025, відповідно до яких зміна умов надання послуги неодмінно призведе до надання необґрунтованих переваг за цією послугою та порушення діючого в Україні законодавства з боку банку. АТ КБ «Приватбанк» змушений відмовити в задоволенні запиту щодо припинення нарахування відсотків за кредитом, скасування нарахованих відсотків (а.с.15-17).
17.02.2024 ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «Приватбанк» повідомлення, у якому зазначено, що оскарження операції та скасування відсотків по карті можливе за рішенням суду по факту визначення іншої винної особи. До моменту оскарження по карті через суд за результатами розслідування обов`язок з оплати заборгованості залишається за ОСОБА_1 . Нарахування % не зупиняється до рішення суду, борг підлягає оплаті (а.с.30).
АТ КБ «Приватбанк» надано копію роздруківки повідомлення з програмного комплексу банку «Архів повідомлень», «АдмінкаП24», згідно з програмним комплексом банку «АдмінкаП24», пароль входу в акаунт Приват24 клієнта було змінено 25.04.2023 о 14 год. 43 хв., тобто безпосередньо перед здійсненням першого несанкціонованого переказу. За даними програмного комплексу банку «Архів повідомлень» встановлено, що клієнту надходили повідомлення про підтвердження зміни паролю входу в акаунт Приват24, здійснення перевірки ліміту за картами, повідомлення для зміни паролю для входу в Приват24 (а.с.69-71).
АТ КБ «Приватбанк» надано копію роздруківки повідомлень з програмного комплексу банку «PAN-like», відповідно до яких за даними програмного комплексу банку «PAN-like», з банківської карти № НОМЕР_3 здійснено переказ грошових коштів через термінал НОМЕР_11 мерчант Монобанку (АТ «Універсал Банк»), переказ яких було здійснено з підтвердженням кодом за регламентом 3D-secure Authentication, який є протоколом безпеки для онлайн-платежів, який був розроблений Visa та Mastercard, що забезпечує додатковий рівень аутентифікації під час електронних транзакцій. Тобто на фінансовий номер телефону клієнта були відправлені повідомлення з OTP-паролями, які були введені у відповідні WEB-форми при здійсненні підтвердження операцій (а.с.67-68).

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Частиною 1 статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.
Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).
Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).
Аналіз вказаних нормативно-правових актів, яка є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23, від 01 листопада 2024 року у справі № 332/6036/23, від 02 квітня 2025 року у справі № 761/43146/21.
У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 Верховний Суд зазначив, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23), зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», на її ім`я видано картку, зокрема № НОМЕР_3 .
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що 25.04.2023 ОСОБА_2 представившись працівником АТ КБ «Приватбанк», зателефонував їй та повідомив про необхідність проведення оновлення картки, щоб картка не була заблокована. При цьому, в ході розмови, ОСОБА_2 одночасно намагався увійти в акаунт додатку «Приват 24», прив`язаний до її фінансового номера та обравши функцію для зміни паролю забезпечив надіслання відповідного коду підтвердження від АТ КБ «ПриватБанк», на її мобільний телефон. Того ж дня о 14.28 годин ОСОБА_2 знов їй зателефонував, та переслідуючи мету подальшої зміни паролю входу в додаток Приват 24, запропонував їй надати надісланий банком код підтвердження. В свою чергу вона будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала код підтвердження, який надійшов з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк» на її фінансовий номер. Отримавши необхідну інформацію для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, ОСОБА_2 ввів дані надані нею, тим самим увійшовши у додаток Приват24 та змінивши логін і пароль, незаконно заволодів грошовими коштами з її картки № НОМЕР_3 . 
Вказані обставини також підтверджуються вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024, у якому зазначено зокрема, що ОСОБА_1 , будучи введена в оману та не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_2 , на прохання останнього назвала код підтвердження, який надійшов з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_1 28.06.2023 та 25.12.2024 ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогами щодо припинення нарахування відсотків за кредитом, скасування нарахованих відсотків. 
Матеріали справи свідчать про те, що зазначені операції щодо списання коштів з її картки здійснені за допомогою інтернет-ресурсу з правильним введенням реквізитів випущеної на ім`я позивача платіжної картки з використанням мобільного додатку «Приват24» з підтвердженням біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першій авторизації на пристрої або у налаштуваннях безпеки.
Колегія суддів зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
ОСОБА_1 не заперечувала проти того, що дійсно розголосила інформацію, що дала змогу ініціювати платіжні операції.
Той факт, що розголошуючи інформацію, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення відповідних платіжних операцій, у ОСОБА_1 була відсутня воля на вчинення зазначених у вироку суду перерахувань - висновків суду не спростовує.
Отже, враховуючи, що спірні операції з переказу коштів позивачки були підтверджені кодами доступу, і клієнтці надходили повідомлення про підтвердження переказів, очевидним є той факт, що позивачка своїми діями сприяла шахраям ініціювати платіжні операції зі своєї картки. 
З урахуванням обставин справи, відповідно до яких ОСОБА_1 самостійно повідомила стороннім особам відомості, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, а також відсутності доказів вини банку, тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року по справі № 363/3498/16-ц.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивачка в період часу з 25.04.2023 по 28.06.2023 повідомляла банк про несанкціоноване зняття коштів з її картки, просила заблокувати платіжну картку та/або фінансовий номер, та/або додатку «Приват24». 
Встановивши, що операції з переказу грошових коштів були здійснені у мережі інтернет з підтвердженням платежу, списання коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулися за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу та його користувача, позивачка повідомила стороннім особам відомості щодо надісланого банком коду підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
При цьому позивачка не довела, що здійснені платіжні операції є неналежними в розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Натомість ОСОБА_1 своїми діями сприяла розголошенню інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Тризни Євгенія Миколайовича, - залишити без задоволення.
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова