Справа № 734/1726/26
Провадження № 1-кп/734/294/26
В И Р О К
іменем України
07 травня 2026 року	  	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , 
за участю: прокурора – ОСОБА_3 , 
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 42025272300000836 від 12.05.2025 відносно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської обл., громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, в останнє 13.01.2020 Кремінським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,- 
в с т а н о в и в:
відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. 
01.01.2025 військовозобов`язаного солдата ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 і направлено для проходження військової служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, з 01.01.2025 солдат ОСОБА_5 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України. 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 1 від 01.01.2025 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта навчальної роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. 
Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.
Однак, під час дії воєнного стану, напередодні 25.02.2025 у солдата ОСОБА_5 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який він реалізував за наступних обставин. 
Так, на виконання свого кримінально-протиправного умислу солдат ОСОБА_5 , у порушення вищевказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, в умовах воєнного стану, 25.02.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 20 год 00 хв самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини за наявності реальної можливості та по даний час до військової частини НОМЕР_1 не повернувся. 
05.06.2025 солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві та заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення, а також виявив бажання продовжити проходження військової служби, а також виявив бажання продовжити проходження військової служби.
Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, вказані у обвинувальному акті, та показав, що самовільно залишив військову частину, оскільки так склалися сімені обставини. Крім цього зауважив, що стан його здоров`я не дозволяє йому повноцінно виконувати обов`язки військової служби. Після залишення військової частини весь час перебував вдома, де займався своїми справами. Висловив щире каяття у скоєному. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
При встановлених обставинах суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, 
Обставиною, яка згідно із ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення. 
Обставин, які згідно із ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, тривалості періоду, на який обвинувачений залишив військову службу, надання обвинуваченим переваги особистим інтересам перед виконанням обов`язків військовослужбовця з захисту України, її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, водночас з урахуванням встановлених обставин, а саме не перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра, негативної характеристики з місця служби, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання, передбачене санкцією вказаної статті кримінального закону для даного виду покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого.
При цьому суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 встановлено заборону для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинуваченим було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відсутні правові підстави застосування положень ст. 69 та ст.75 КК України.
Речові докази у справі відсутні. 
Цивільний позов не заявлений, судові витрати та речові докази відсутні.
Оскільки обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 обчислювати з часу його затримання, тобто з 06 квітня 2026 року.
На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06 квітня 2026 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку день за день. 
До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 7 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя