МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 р. 	справа № 400/2825/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідачів	Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012,  Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	

про	визнання протиправними та скасування рішень від 05.12.2025 р. № 143150020936, від 13.02.2026 р. № 143150020936; зобов`язання вчинити певні дії	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2), в якому просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 143150020936 від 05.12.2025 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 143150020936 від 13.02.2026 р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести взаємне зарахування періоду робіт з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. передбачених пунктом «г» статті 55 та періоду робіт з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. передбачених пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ;
4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.02.2026 р. та призначити і виплатити пенсію за вислугу років на підставі частини 6 статті 56 та пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14.11.2025 р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він звернувся до відповідачів за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, йому було відмовило в призначенні пенсії з посиланням на недостатню кількість стажу для призначення такої пенсії. Позивач, в свою чергу, вважає такі рішення відповідачів протиправними та таким, що не ґрунтується на дослідженні документів позивача. Так, відповідачі мали провести зарахування періоду робіт з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. передбачених пунктом «г» статті 55 та періоду робіт з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. передбачених пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Від відповідача 1 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що ним розглянуто заяву позивача від 26.11.2025 р. Під час розгляду заяви позивача та долучених до неї документів Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 р. становить 30 років 00 місяців 11 днів, в той час як стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить станом на 11.10.2017 р. - 18 років 08 місяців 04 дні. У зв`язку з відсутністю у позивача станом на 11.10.2017 р. 20 років стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, рішенням Головного управління № 143l50020936 вiд 05.12.2025 р. було відмовлено у призначенні пенсії. Рішення вважає правомірним. 
Від відповідача 2 надійшов відзив, в якому він також просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що 26.11.2025 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту “г” статті 55 Закону України від 05.11.1991 р. № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788). 05.12.2025 р. за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву від 26.11.2025 р. та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150020936 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту “г” статті 55 Закону № 1788. 06.02.2026 р. позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “г” статті 55 Закону № 1788. 13.02.2026 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву від 06.02.2026 р. та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150020936 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту “г” статті 55 та пункту “б” частини 1 статті 13 Закону № 1788. До спеціального стажу не враховано пільговий стаж за Списком № 2, оскільки законодавством України не передбачено взаємозалік періодів роботи за вислугу років передбачених ст. 55 Закону № 1788 та роботи на пільгових умовах за Списком № 2. Рішення вважає правомірним. 
Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
26.11.2025 р. позивач звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту “г” статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).
05.12.2025 р. за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву від 26.11.2025 р. та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150020936 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту “г” статті 55 Закону № 1788. Зі змісту рішення вбачається, що відповідач під час розгляду заяви позивача та долучених до неї документів Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 р. становить 30 років 00 місяців 11 днів, в той час як стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить станом на 11.10.2017 р. 18 років 08 місяців 04 дні. У зв`язку з відсутністю у позивача станом на 11.10.2017 р. 20 років стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, рішенням Головного управління № 143l50020936 вiд 05.12.2025 р. було відмовлено у призначенні пенсії.
06.02.2026 року позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “г” статті 55 Закону № 1788.
13.02.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву від 06.02.2026 та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150020936 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту “г” статті 55 та пункту “б” частини 1 статті 13 Закону № 1788. Зі змісту рішення вбачається, що на день подання заяви про призначення пенсії за вислугу років вік позивача становить Страховий стаж позивача становить 38 років 03 місяці 11 днів. Стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 р., становить 18 років 08 місяців 04 дні. До спеціального стажу не враховано пільговий стаж за Списком №2, оскільки законодавством України не передбачено взаємозалік періодів роботи за вислугу років передбачених ст. 55 Закону № 1788 та роботи на пільгових умовах за Списком № 2. 
Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачається, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).
Відповідно до пункту «г» статті 55 зазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають чоловіки механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абзацом другим пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» в редакції на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії додається, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає його право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідачем встановлено, що позивач працював у період з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. на посаді докера-механізатора комплексної бригади, вислуга років за вказані періоди роботи відповідачем не заперечується та зазначено, що за вказані періоди позивач має вислугу років в обсязі 18 років 08 місяців 04 дні.
Разом з тим, матеріали справи також свідчать, що позивач у період з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. на посаді слюсаря-ремонтника дільниці вилуговування глиноземного виробництва, передбаченої Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162.
Однак, як вбачається з оскаржуваних рішень відповідачів вказаний вище період роботи позивача на посаді слюсаря-ремонтника дільниці вилуговування глиноземного виробництва до пільгового стажу відповідачами не зараховано, проте, про наявність вказаного стажу також зазначено в наведених вище рішеннях, тобто, сам факт роботи позивача на вказаних посадах відповідачами не заперечується, однак стаж такої роботи до пільгового стажу не зарахований.
Суд не погоджується з такою позицією відповідачів щодо не зарахування стажу позивача на посаді слюсаря-ремонтника дільниці вилуговування глиноземного виробництва до пільгового, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини шостої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Так, посада слюсаря-ремонтника дільниці вилуговування глиноземного виробництва, передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162, вказана посада затверджена як така, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи позивача на посаді слюсаря-ремонтника дільниці вилуговування глиноземного виробництва у період з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. підлягає взаємозарахуванню до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна позиція щодо можливості проведення взаємного зарахування періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» висловлена в постанові Верховного Суду від 28.08.2018 р. у справі № 520/5341/17.
У рішенні від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.
Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Так, з правом на соціальний захист кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Отже, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих підстав).
Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідачів про відмову у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах позивачу є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивача, що дії стосовно проведення взаємного зарахування періоду робіт з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. передбачених пунктом «г» статті 55 та періоду робіт з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. передбачених пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки першим заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Згідно приписів частини першої ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.
Тобто, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, вищевказані позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, тому суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести взаємне зарахування періоду робіт з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. передбачених пунктом «г» статті 55 та періоду робіт з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. передбачених пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу та повторно розглянути заяву від 26.11.2025 р. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 2 662,40 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.
Отже, судовий збір присуджується позивачу в розмірі 2 662,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів солідарно.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159), задовольнити. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 143150020936 від 05.12.2025 р. про відмову в призначенні пенсії. 
3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 143150020936 від 13.02.2026 р. про відмову у призначенні пенсії.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ЄДРПОУ 20987385) провести взаємне зарахування періоду робіт з 08.02.1999 р. до 10.10.2017 р. передбачених пунктом «г» статті 55 та періоду робіт з 09.10.1993 р. до 07.02.1999 р. передбачених пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та повторно розглянути заяву від 26.11.2025 р. 
5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
7. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз