Справа № 450/5011/25  Провадження № 2/450/536/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Солодовник Д.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, –
в с т а н о в и в:
Позивач звернулась в суд з позовом, у якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, що належало спадкодавцеві на підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 247 від 18.06.2003 року та № 360 від 18.08.2003 року, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Мотивувала позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшло згадане вище право на земельну частку (пай). Повідомила, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 майновими правами не розпорядився, заповіту не залишив. Зазначила, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном. Водночас, перешкодою у спадкуванні земельної частки (паю) стало те, що документи, які посвідчують існуюче право спадкодавця, складені після його смерті. Покликаючись на практику Верховного Суду, яка викладена у постановах від 31.07.2024 року у справі № 175/2757/21, від 26.06.2018 року у справі 499/1833/15-ц, а також враховуючи викладене вище, просила позовні вимоги задовольнити. Крім цього, просила витребувати у Пустомитівської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Ухвалою від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 04.03.2026 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін.
20.04.2026 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про долучення до матеріалів справи інформаційної довідки № 02-14-533 від 16.04.2026 року.
Ухвалою від 22.04.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання 03.06.2026 року сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились, причини неявки суду не повідомили, однак у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду по суті у її відсутності.
Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.
Щодо заявленого клопотання про витребування у Пустомитівської державної нотаріальної контори інформації про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , слід зазначити, що таке не підлягає задоволенню, оскільки позивач покликається на прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Крім того, неявка позивача в підготовче та судове засідання позбавила суд можливості з`ясувати необхідність витребування вказаної інформації для розгляду справи, тоді як така могла бути отримана ОСОБА_1 самостійно, як донькою померлого, і подана разом із позовною заявою чи під час розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
За ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.11.1973 року Жирівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 22.10.1994 року Дублянською міською Радою Жовківського району Львівської області, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 23.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В силу ст. 548 ЦК Української РСР, яка діяла на момент смерті ОСОБА_2 , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Стаття 527 ЦК Української РСР передбачає, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті
За ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Суд критично ставиться до покликань позивача, що вона вступила в управління майном, оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Долучена до матеріалів цивільної справи інформаційна довідка Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 02-14-533 від 16.04.2026 року не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження вступу позивача в управління земельною часткою (паєм) площею 2,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованою на території Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, протягом шести місяців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки вказана інформація у такій не відображена. Окрім наведеного, така довідка містить недостовірні відомості, а саме в частині смерті ОСОБА_2 06.11.1997 року та розміру земельної частки (паю) 2,089 га, що не відповідає дійсності і ставить під сумнів викладену у ній інформацію, а тому така не може покладатись в основу рішення при вирішенні спору, що виникає із спадкових правовідносин.
Відтак, ОСОБА_1 не доведено фактичне прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 .
Окрім наведеного, у випадку наявності підтвердження прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 , позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись із даним позовом в Пустомитівський районний суд Львівської області, позивач ОСОБА_1 покликалась на те, що її батьку, як працівнику радгоспу ім. Котовського, який згодом переведено у колгосп «Колос», на підставі розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 247 від 18.06.2003 року та № 360 від 18.08.2003 року належало право на земельну частку (пай) площею 2,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області.
З цього приводу суд зазначає, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
У частині другій статті 23 цього ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.
До державного акта додається список цих громадян.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта.
Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.03.2020 року у справі № 573/813/19-ц, від 13.05.2020 року у справі № 627/66/17, від 20.05.2020 року у справі № 384/642/17, від 02.09.2020 року у справі № 530/311/19, від 22.10.2020 року у справі № 149/2978/18, від 16.12.2020 року у справі № 637/672/19-ц, від 23.12.2020 року у справі № 609/1117/18, від 16.06.2021 року у справі № 137/1642/19.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 на момент передачі земель у колективну власність був членом відповідного колективного сільськогосподарського підприємства та був включений до списку осіб, які набули право на земельну частку (пай). Також позивачем не подано державного акта на право колективної власності на землю та доданого до нього списку осіб, що унеможливлює встановлення факту набуття спадкодавцем права на земельну частку (пай) за життя.
З долучених розпоряджень голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 247 від 18.06.2003 року та № 360 від 18.08.2003 року вбачається, що ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,82 га, що розташована у с. Милятичі, Львівського (Пустомитівського) р-ну, Львівської обл.
При цьому, вказані розпорядження не є належними та допустимими доказами на підтвердження належності земельної ділянки площею 2,82 га що розташована у с. Милятичі, Львівського (Пустомитівського) р-ну, Львівської обл., до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки такі прийняті через 6 років після смерті останнього, цивільна правоздатність якого припинилась у зв`язку зі смертю.
З цього приводу слід звернути увагу на ст. 9 ЦК Української РСР 1963 року, якій кореспондують положення ст. 25 чинного ЦК України, згідно якої здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
Таким чином, ОСОБА_2 , цивільна правоздатність та дієздатність якого припинена внаслідок його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , не міг отримати право на земельну частку (пай) на підставі розпоряджень голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 247 від 18.06.2003 року та № 360 від 18.08.2003 року.
Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року у справі № 278/1593/20, згідно якого колегія судді дійшла висновку, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, надавши належну правову оцінку доводам сторін і поданим ними доказам, установивши, що на день видачі КСП «Світанок» державного акта на право колективної власності на землю від 28.12.1995 року особа не була членом цього підприємства, оскільки померла, дійшов правильного висновку, що особа не набула за життя право на відповідну земельну частку (пай).
В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 527, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 25 ЦК України, суд, –
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 05.06.2026 року.

Суддя Мусієвський В.Є.