МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 р. 	№ 400/2765/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідачів	1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,  2. Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, пл. Народна, 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008,	
про	скасування рішення від 15.01.2026 року № 142850009202; визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Закарпатській області) , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо неврахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком трудового стажу періодів навчання відповідно до Диплому № 040226, періодів роботи згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 23.10.1982 року та періоду догляду за дитиною 03.12.1991 року народження;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.01.2026 року № 142850009202 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання відповідно до Диплому № 040226, періоди роботи згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_2 від 23.10.1982 року, період догляду за дитиною 03.12.1991 року народження, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком від 07.01.2026 року.
Ухвалою від 18.03.2026 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. А отже, відповідачем 1 протиправно відмовлено у зарахуванні то трудового стажу позивача періоди навчання та догляду за дитиною, а також періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.10.1982 року.
Відповідач 1 надав відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що за наслідками розгляду заяви Позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів, до загального страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 та період догляду за дитиною.
Для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем роботи на підставі первинних документів та довідки про перейменування.
Страховий стаж позивача склав 14 років 10 місяців 0 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.01.2026 року № 142850009202 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
Відповідач 2 надав відзив на позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що розглянувши документи подані для призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області встановлено, що страховий стаж позивача на момент звернення становив 14 років 10 місяців 00 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди навчання згідно диплому № НОМЕР_4 , оскільки прізвище та по батькові не відповідають паспортним даним. Не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 23.10.1982 року, оскільки виправлення прізвища в трудовій книжці проведено некоректно.
Відповідач звернув увагу, що ним зазначено, що позивачу необхідно надати свідоцтво про одруження, або витяг з реєстру про зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
Також, не враховано догляд за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вбачається розбіжність в свідоцтві про народженні дитини в по батькові заявниці ОСОБА_4 згідно паспортних даних ОСОБА_5 .
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
07.01.2026 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058). 
Заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Закарпатській області, яким 15.01.2026 року було прийнято рішення № 142850009202 про відмову у призначенні пенсії 
Підстава відмови: відсутність необхідного стажу роботи.
Згідно вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано:
- період навчання згідно диплому № НОМЕР_4 – оскільки прізвище та по батькові не відповідають паспортним даним;
- періоди роботи з згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 23.10.1982 року – оскільки виправлення прізвища в трудовій книжці проведено некоректно. Необхідно надати свідоцтво про одруження, або витяг з реєстру про зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ;
- період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 – оскільки вбачається розбіжність в свідоцтві про народження в по батькові заявниці – ОСОБА_4 – згідно паспортних даних – ОСОБА_5 .
Вважаючи протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно положено ст. 1 Закону № 1058 пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом 2 ст. 56 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
У пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі – Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 2 Порядку № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).
Виходячи з приписів Порядку № 637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Періоди роботи з 08.10.1980 року по 18.08.1982 року, з 22.10.1982 року по 13.08.1983 року, з 09.10.1985 року по 24.11.1991 року, з 28.11.1991 року по 20.11.1993 року підтверджені записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_5 від 23.10.1982 року.
Записи трудової книжки позивача містять посилання на накази про прийняття на роботу, про звільнення, назву підприємства, яке прийняло позивача на роботу, підписи уповноважених осіб.
Належних доказів того, що записи про періоди роботи позивача є неправильними, недостовірними або непідтвердженими, відповідачем суду не надано. Також відсутні докази того, що у вказані періоди позивач не працювала або їй не була виплачена заробітна плата.
З 29.07.1993 року діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі – Інструкція № 58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1 Інструкції № 58).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3 Інструкції № 58).
Пунктом 2.4. Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.9. Інструкції № 58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Відповідно до пункту 2.11 інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціали) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
При цьому, суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача, діяла також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 року № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 року № 252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 року № 412; далі – Інструкція № 162).
Згідно п. 2.2, 2.3 Інструкції № 162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні норми містяться у п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 15.08.1990 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців», відповідно до якого відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
З урахуванням викладеного періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 23.10.1982 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо періоду навчання суд зазначає наступне:
У відповідності до п. «д» абз. 3 ст. 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди навчання згідно диплому № НОМЕР_4 , оскільки прізвище та по батькові не відповідають паспортним даним. 
Суд вважає такі висновки пенсійного органу невмотивованими, оскільки допущена помилка не виключає приналежності виданого диплома позивачу.
На переконання суду, розбіжність в написанні прізвища та по батькові позивача є типовою помилкою при здійсненні перекладу прізвища з російської на українську мову та не може впливати на реалізацію позивачем права на пенсійне забезпечення.
При цьому, у суду відсутні сумніви щодо приналежності диплома № НОМЕР_4 позивачу.
Враховуючи зазначене, період навчання позивача з 1982 року по 1988 рік, згідно диплома № НОМЕР_4 , необхідно зарахувати до її страхового стажу.
Щодо врахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною, суд зазначає наступне:
У відповідності до п. «д» абз. 3 ст. 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно п. 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі:
свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть);
документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є:
виписка з трудової книжки;
відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;
інформація із системи персоніфікованого обліку.
Згідно із ч. 2 ст. 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя і шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
При цьому, п. 11 Порядку № 637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 року № 233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини – свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).
Отже, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких, особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом № 1058), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі, періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 року включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Починаючи з 01.01.2004 року, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Таким чином, необхідною умовою для врахування до страхового стажу позивача періоду перебування позивачем у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є отримання нею у вказаний період допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявне свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син позивача), серії НОМЕР_6 , видане 29.10.1992 року.
Разом з цим, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , у період з 20.05.1991 року по 22.04.1993 року позивач працювала на посаді інженера-економіста 1 категорії у плановому відділі.
Документу про те, що до досягнення дитиною трирічного віку позивач не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів) позивачем не надані.
З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи, що період роботи з 20.05.1991 року по 22.04.1993 року перетинається з періодом догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та при цьому підлягає зарахуванню на підставі записів у трудовій книжці, у суду відсутні підстави для задоволення позову у даній частині вимог. 
Щодо вимог визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 щодо не врахування певних періодів до страхового стажу суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача у частині вимог щодо неврахування стажу є визнання протиправним та скасування рішення від 15.01.2026 року № 1428500095202.
При цьому, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивача, що дії стосовно врахування стажу та повторного розгляду заяви про призначення пенсії повинні бути здійснені ГУ ПФУ в Миколаївській області, з огляду на наступне:
Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Згідно з вимогами п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абз. 2 п. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
ГУ ПФУ в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо неї позовних вимог.
Суд вважає, що ГУ ПФУ в Закарпатській області, яке прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії, є уповноваженим органом, який має прийняти рішення про врахування стажу та призначення/відмову у призначенні позивачу пенсії, а прийнявши це рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до ГУ ПФУ в Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що рішення про відмову у призначення пенсії винесено ГУ ПФУ в Закарпатській області, судові витрати належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача саме з цього відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) – задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 15.01.2026 року № 142850009202 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання відповідно до Диплому № 040226, періоди роботи згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 від 23.10.1982 року, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.01.2026 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
4. В решті позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) судові витрати у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 29.05.2026 року.

Суддя О.В. Малих