Єдиний унікальний номер: 378/493/26 
Провадження № 2-а/378/9/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді:    Скороход Т.  Н. ,
а участю секретаря Соколової О.А.,
представника позивача: Біліменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справі,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Біліменко А.О., посилаючись на те, що 10.03.2026 поліцейським винесено постанову серії ББА № 129426, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.. Вважає, що вказана постанова є такою, що підлягає скасуванню, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме, номерний знак не містить покриття або матеріалів, що унеможливлюють його ідентифікацію. Належний позивачу автомобіль обладнаний в повній мірі читабельними номерними знаками, які відповідають існуючим стандартам та встановлені відповідно до вимог чинного законодавства. Фактично на номерному знаку транспортного засобу позивача була встановлена стандартна рамка/захисний елемент, яка не закривала номерний знак, не унеможливлювала прочитання символів, не спотворювала форму, колір або розміщення номерного знаку; дозволяла чітко ідентифікувати буквенно-числову комбінацію. Жодних дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, позивачем не вчинялося. Звернув увагу, що поліцейським не здійснювалося жодних замірів; не встановлювалося, що номерний знак неможливо ідентифікувати; не наведено конкретних обставин, які свідчили б про порушення вимог ПДР України; не було залучено свідків, які могли б підтвердити або спростувати факт можливості або неможливості ідентифікації номерного знака; фіксація начебто порушення відбулась на не встановлений особистий телефон, на якому чітко видно номерний знак автомобіля, а не на бодікамеру. Розгляд справи відбувся формально, фактично постанова була складена ще до початку розгляду справи. У постанові посадовою особою поліції не вірно зазначені ідентифікуючі дані позивача, а саме, його адреса місця проживання та номер посвідчення водія. Не направлялася копія постанови позивачу ні рекомендованим або будь-яким іншим листом. Крім того, представником позивача зазначено, що про існування постанови та її зміст позивачу стало відомо після ознайомлення 31.03.2026 з матеріалами справи № 378/298/26. Оскільки позивач не є фахівцем у галузі права, тому був вимушений звернутися за правовою допомогою до адвоката, з яким 09.04.2026 уклав договір № 09/04, в який 10.04.2026 були внесені зміни.
Позивач просить суд скасувати постанову серії ББА № 129426 від 10.03.2026 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та провадження у справі закрити.
Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами розгляду окремих категорій термінованих адміністративних справ. Крім цього, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано до початку судового засідання або в судовому засіданні надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 76-77).
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені позивачем в адміністративному позові.
В судове засідання представник відповідача не прибув, подав до суду відзив на адміністративний позов в якому просить в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що викладені в позові твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, з огляду на наступне. Відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 10.03.2026, о 11 год. 59 хв., за адресою с. Розкішна, вул. Миколаївська 15, керував транспортним засобом DAEWOO LANOS з номерним знаком НОМЕР_1 , який був закритий стороннім предметом, що не дало змоги ідентифікувати номерний знак з відстані 20 метрів, чим порушив п. 31.3 та 2.9в ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Своїми діями водій порушив п. 2.9.в ПДР України. Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні ч. 1 ст. 121-3 КУпАП обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами,показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП). В графі номер 7 постанови «До постанови додається» поліцейським було вказано відео з нагрудної камери Motorola VB 400 476439,476291 та відео з телефону Xiomi Redmi (зафіксовано рух транспортного засобу), які використовувались поліцейським у відповідності відповідно до наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки», з яких встановлено порушення позивачем ПДР, зокрема, на транспортному засобі яким керував останній державний номерний знак був закритий стороннім предметом у вигляді сіточки, що унеможливлювало його ідентифікацію. Після зупинки транспортного засобу, працівник поліції підійшовши до позивача, представився, повідомив причину зупинки, про зафіксований факт керування транспортним засобом. Після законної вимоги пред`явити документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України, уповноваженою особою було оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, який здійснювався з дотриманням вимог чинного законодавства. Позивача було ознайомлено з його правами, передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, роз`яснено суть правопорушення та надано можливість ознайомитися з доказами, роз`яснено, що вчинене правопорушення підпадає під ознаки частини першої статті 121-3 КУпАП України, що передбачає адміністративну відповідальність. Після закінчення розгляду справи було винесено постанову про притягнений позивача до адміністративної відповідальності, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн., копію якої позивач отримав, про що свідчить його підпис, а також підтвердив факт ознайомлення з роз`ясненими йому правами. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не надав жодного доказу на підтвердження їх. Позов сформований виключно на припущеннях, які не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки ч. 2 ст. 77 КАС не виключає обов`язок позивача доводити ті обставини, на які він посилається у своєму позові. Зокрема, такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі 520/2261/19. Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Взявши до уваги викладене вище, відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією, отже позов не підлягає задоволенню.
Суд, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
10 березня 2026 року поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Братчиком Я.В. винесено постанову серії ББА № 129426 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. за порушення п.п. 31.3, 2.9 в ПДР України (а.с. 13).
У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 10.03.2026 о 11 год. 50 хв. за адресою с. Розкішна, вул. Миколаївська 15, керував транспортним засобом DAEWOO LANOS з номерним знаком НОМЕР_1 , який був закритий стороннім предметом, що не дало змоги ідентифікувати номерний знак з відстані 20 метрів. 
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Відповідно до п. 31.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в тому числі: якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.
Крім того, у п. 2.9в ПДР вказано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.
Як зазначено вище, поліцейським відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, якою його було визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, за керування транспортним засобом, на якому встановлений номерний знак, який був закритий стороннім предметом, що не дало змоги ідентифікувати номерний знак з відстані 20 метрів, чим порушив п.п. 31.3, 2.9 «в» ПДР України.
Відповідно до п.п. 2.9в, 31.3 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів, а саме номерний знак закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів передбачена ч 1 ст. 121-3 КУпАП.
Як зазначено позивачем в позові, фактично на номерному знаку його автомобіля встановлена стандартна рамка/захисний елемент, який не закривав номерний знак чи не унеможливлював прочитання символів, не спотворював форму, колір або розміщення номерного знаку, дозволяв чітко ідентифікувати буквенно-числову комбінацію. Також зазначив, що в оскаржуваній постанові не зазначені докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом та вчинення ним даного правопорушення. 
Відповідно до переглянутого в судовому засіданні відеозапису з місця події на трьох оптичних дисках, наданих Департаментом патрульної поліції до відзиву на позовну заяву (а. с. 94-98), вбачається, що записом на них зафіксовано спілкування поліцейських 10.03.2026 в службовому автомобілі про зупинення автомобіля, у якого на номерах рамка, після чого включено звуковий сигнал про зупинку, надалі зафіксовано припаркований автомобіль, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , працівник поліції назвав причину зупинки - рамка на номерах та водій не пристебнутий, на що водій сказав «надайте докази», на що працівник поліції відповів «надайте посвідчення водія», та, в подальшому, після тривалого спілкування, винесли оспорювану постанову. В ході спілкування із працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом до моменту зупинки.
Вказане також підтверджується, наданим представником позивача для огляду в судовому засіданні відеозаписом з місця події (а.с. 75). 
Виходячи з обставин даної справи, позивач заперечує вчинення ним порушення ПДР та правомірність накладення на нього адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS з номерним знаком НОМЕР_1 , який закритий стороннім предметом, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м, чим порушив вимоги п.п. 31.3 2.9. «в» ПДР.
В пункті 7 оспорюваної постанови вказано, що до постанови додається відео з нагрудної камери Motorola VB 400 476439,476291 та відео з телефону Xiomi Kedmi. 
Разом з тим, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з місця події  неможливо встановити керування ОСОБА_1 транспортним засобом DAEWOO LANOS з номерним знаком НОМЕР_1 , який був закритий стороннім предметом, що не дало змоги ідентифікувати номерний знак з відстані 20 метрів.
Також не було надано і доказів щодо здійснення та фіксування працівниками поліції відповідних вимірів дистанції до номерного знаку, про що також було зазначено представником позивача в судовому засіданні.
Судом також враховано, що постанова про накладення адміністративного стягнення не містить відомостей як про здійснення виміру відстані до транспортного засобу позивача, так і, відповідно, інструментів, які мали б бути використані для такого вимірювання.
Вказані вище обставини відповідачем спростовані не були.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не будо доведено порушення позивачем вимоги п.п. 31.3, 2.9 «в» ПДР.
Суд критично ставиться до доводів позивача та його представника стосовно не керування 10.03.2026 о 11 год. 50 хв. позивачем автомобілем за адресою: с. Розкішна, вул. Миколаївська 15, оскільки вони спростовуються переглянутим в судовому засіданні відео. 
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В даному випадку єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, є не доведеним.
Відповідач не надав в судове засідання при розгляді справи по суті безперечні докази того, що позивач допустив вищевказане адміністративне правопорушення, тоді як саме на нього законом покладено обов`язок доказування вини позивача у скоєні правопорушення.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ББА № 129426 від 10.03.2026 не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.
Відтак, відповідачем не доведено, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, правомірності винесеної працівником поліції постанови.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та про наявність підстав для скасування оспорюваної постанови серії ББА № 129426 від 10.03.2026 відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення вказаного адміністративного правопорушення та закриття справу про адміністративне правопорушення.
При вирішенні питання про стягнення витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП є посадовою особою Департаменту патрульної поліції. 
Позивач ОСОБА_1 при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1331,20 грн. (а.с. 1).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 грн.60 коп..
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 121 ч. 1, 245, 247, 251, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 129426 від 10 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );
Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ вул. Федора Ернста, 3, ЄДРПОУ: 40108646).
Повне рішення складено 12 червня 2026 року.

Суддя        Т.  Н.  Скороход