Справа № 510/121/25
Провадження № 2-о/510/46/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 квітня 2026 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
-за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересовані особи – ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області) про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки, - 

В С Т А Н О В И В:
Заінтересована особа – ОСОБА_2 отримав заяву заявника, ознайомився із її змістом та вимогами. Щодо задоволення вимог заявника заперечень, додаткових заяв не мав, просив про розгляд справи без його участі. 
Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області заперечень щодо задоволення заяви ОСОБА_1 не мала, надала письмові пояснення та додаткові письмові докази, просила про розгляд справи без її участі.
Представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Аждер В.А. доводи заяви підтримав, на задоволенні заяви наполягав.
Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 11.04.2023р., коли шлюб між ними було розірвано за рішенням Ренійського районного суду Одеської області (справа №510/346/23). У період шлюбу у них народилась донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини являється з 2017р. був визнаний інвалідом І групи безстроково, в силу своєї хвороби не може виконувати свої батьківські обов`язки відносно доньки ОСОБА_4 , займатися її вихованням та утриманням, оскільки сам потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із цим, починаючи з 2017 року, донька ОСОБА_4 , 2012 р. н. перебуває на повному утриманні заявника.
Так, ОСОБА_1 з 2019 року знаходиться на заробітках у Італії, а починаючи з березня 2022 року (після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України) вона забрала доньку на постійне місце проживання до Італії, де вони фактично мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 . 
Донька ОСОБА_4 , 2012 р. н. на нинішній час є ученицею 2 "Е" класу (7-й клас в Україні) школи І ступеня «Кардуччі», яке підпорядковується середньоосвітньому державному навчальному закладу "Каррара і прилеглі гірські раойни" м. Каррара. Дитина має сталі соціальні зв`язки, хороші умови для проживання з матір`ю, відвідує школу, вона повністю адаптована до нової країни. 
Також, донька ОСОБА_4 , 2012 р. н. є дитиною з інвалідністю І групи з дитинства із встановленим діагнозом: фенілкетонурія 1 типу (класична). У зв`язку із цим, потребує спеціального медичного лікування з дотриманням певної дієти, прийому дорогих ліків та харчових добавок за рецептом лікаря для підтримання здоров`я та сповільнення розвитку хвороби. 
Мати ОСОБА_1 має можливість та самостійно утримує і виховує дитину, створюючи для неї кращі умови для проживання, отримання освіти, розвитку її здібностей та задоволення всіх її базових потреб. Заявник має постійну роботу та фінансовий дохід, достатній для утримання сім`ї, працює за наймом – доглядає за особами похилого віку. Батько же дитини - ОСОБА_2 є інвалідом І групи безстроково, в силу своєї хвороби, не може здійснювати свої батьківськи обов`язки, у зв`язку з чим не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Дитина повністю перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 . Заявник повністю опікується інтересами та потребами доньки, піклується про неї, самостійно займається її вихованням, слідкує за її здоров`ям та розвитком її здібностей, несе усі витрати на її виховання та навчання.
Встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю дитини необхідно заявниці для захисту прав та інтересів дитини, для задоволення соціально-побутових потреб дитини в країні проживання, усунення бюрократичних перешкод в отриманні дитиною доступу до безкоштовного медичного обслуговування та лікування, отримання державної медичної допомоги, оформлення дитині інвалідності та вирішення інших питань, оскільки при звернені заявниці для їх вирішення в державних органах та закладах охорони здоров`я при цьому, необхідно в тому числі і отримання згоди іншого з батьків.
За таких обставин, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, заявник звернулась до суду із відповідною заявою.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові пояснення заінтересованої особи (представника Служби у справах дітей Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області), вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню. 
Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р., передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.1959р. (принцип 2) «Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності».

Про те, що неповнолітня дитина - донька заявника вже тривалий час мешкає із нею та виховуються без участі її батька– ОСОБА_2 свідчать наступні документи: акт обстеження умов проживання від 01.04.2026р. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 ( зазначено, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду, спільно мешкає із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; донька ОСОБА_3 із ним не мешкає, оскільки знаходиться із своєю матір`ю за кордоном); довідка до акту огляду МСЕК від 20.12.2017р. щодо стану здоров`я ОСОБА_2 (встановлена перша група інвалідності, потребує постійного стороннього догляду); довідка муніципалітету Каррата (Італія) від 28.10.2024р. про зареєстроване місце проживання та цивільний стан ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; довідка про місце навчання ОСОБА_3 (про зарахування та відвідування ОСОБА_4 навчального закладу -школи І ступеня «Кардуччі», яке підпорядковується середньоосвітньому державному навчальному закладу "Каррара і прилеглі гірські райони" м. Каррара; повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_1 (в Італії).
Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії № 2/910 від 04.12.2024 року КНП «Ренійський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ренійської міської ради батько дитини має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.
Таким чином, між батьками дитини відсутній спір щодо місця проживання дитини, як і спір щодо участі у вихованні та утриманні дитини. Неможливість батька дитини, в силу своєї хвороби, здійснювати свої батьківськи обов`язки, брати участь у вихованні та утриманні доньки, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, з огляду на наступне. 
Так, у своїх постановах від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21), від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21), від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20 (провадження № 61-399св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21) Верховний Суд неодноразово робив такі висновки: «..Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків…».
В даному випадку встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю дитини, буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Основним міжнародним документом, який регулює відповідне питання є Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. В українському законодавстві основними правовими документами з цього питання є – Конституція України, Сімейний кодекс України, Закон України «Про охорону дитинства», Цивільний кодекс України. 
Серед загальних прав дитини, які гарантуються міжнародним та національним законодавством, як правило виділяють наступні: право на життя ; право на охорону здоров`я і безоплатну кваліфіковану медичну допомогу ; право на безпечні умови для життя і здорового розвитку ; право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку ; право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та право на піклування батьків ; право на освіту та ін. 
Разом з загальними правами людини, які належать неповнолітнім, законом передбачені і деякі особливі права дитини, специфіка яких обумовлена її потребою в особливому захисті, турботі і допомозі. Окрім загального права на проживання в сім`ї, для дитини передбачені й інші права у сфері сімейного життя. 
Відповідно до положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (забезпечення умов реалізації якої є обов`язком України) в усіх діях, щодо дітей , незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами , адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини . 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. 
Конвенція про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Української РСР від 27.02.1991 № 789-XII «Про ратифікацію Конвенції про права дитини», є нормою конституційного характеру, яка встановлює громадянські, політичні, економічні, соціальні та культурні права кожної дитини, незалежно від її раси, релігії чи здібностей, зобов`язання держави щодо їх реалізації.
Як норма міжнародного права України Конвенція є ієрархічно вищою за норми національного законодавства. Відповідно при застосуванні Законів України та Конвенції пріоритет має віддаватися останній. Конвенція є нормативно-правовим актом, який може застосовуватися безпосередньо суб`єктами правозастосовчої діяльності без додаткової імплементації її положень у національне законодавство . Вона ставить відповідні вимоги до національних нормативних актів та впливає на практику застосування законодавства. Її застосування ґрунтується на судовій практиці Європейського суду з прав людини, який уточнює зміст конкретних прав та свобод, закріплених у Конвенції, шляхом динамічного тлумачення її норм з метою найефективнішого захисту прав людини. 
Крім того, за загальним правилом, у разі виникнення правових колізій щодо невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, слід застосовувати міжнародний договір . 
У такий спосіб законодавець закріпив пріоритетне значення не тільки положення Конвенції, а й практики ЄСПЛ над національним законодавством України, що у свою чергу, є позитивним чинником для забезпечення принципу верховенства права . З урахуванням вищенаведеного та виключних обставин , наведених у поданій заяві, застосування прямої дії норм Конституції та Конвенції про права дитини , сприятиме ефективному способу забезпечення якнайкращих інтересів дитини та реалізації принципу верховенства права.

Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Враховуючи вищенаведене та те, що встановлення факту самостійного виховання дитини ОСОБА_1 (матір`ю) без участі батька дитини – ОСОБА_2 заявнику потрібно для забезпечення належного виховання дитини, захисту її прав та інтересів, її матеріального забезпечення та забезпечення належних умов розвитку, а законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, суд приходить до переконання, що заява про встановлення вищевказаного факту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 258, 259, 264-265, 273, 293-294, 315-316, 319, 354, 355ЦПК України, ст. ст. 150, 155 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання неповнолітньої дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – її матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК