Справа № 752/15024/25 Головуючий в суді І інстанції - Токман Ю.Ф. 
Провадження № 33/824/4262/2025 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 вересня 2025 року м. Київ 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,
за участю: 
особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,
захисника - адвоката Сліпкова В.С.,
потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сліпкова Віталія Сергійовича на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Київської області, громадянки України, працюючої лікарем-патологоанатом ДНП «Національний інститут раку», РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 10 травня 2025 року близько 13:00, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: словесно ображала, принижувала, чим завдала шкоди його психічному здоров`ю, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Сліпков В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову Голосіївського районного суду м. Києва та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що під час розгляду справи, суддя підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, при цьому не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, внаслідок чого безпідставного та незаконно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Також, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального й процесуального права, а також доказам, що містяться в матеріалах справи.
Апелянт звертає увагу на те, що місцевим судом не взято до уваги обставину, що ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві із заявою про ймовірне вчинення відносно нього домашнього насильства зі спливом 10-ти днів після події.
Крім того, судом першої інстанції не враховано пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що заява ОСОБА_2 є помстою за притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Захисник зазначає, що словесні образи, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілому не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Крім того, будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_1 та її захисника Сліпкова В.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Однак, всупереч вказаним вимогам закону судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні діяння (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), що призвело до заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 і 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь, зокрема:
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння, зокрема, психологічного характеру призвели до психічної шкоди здоров`ю потерпілого.
Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з підстав, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення, а також підтверджуватися іншими фактичними даними.
Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфліктом вважається особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Отже, обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (спричинення фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки, якою є можливість настання чи настання психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
Ці обставини (завдання шкоди або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що її вина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Проте із зазначеним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується з таких підстав.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.06.2025 серії ВАД № 627820, ОСОБА_1 , 10 травня 2025 року близько 13:00, за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: словесно ображала, принижувала, чим завдала шкоди його психічному здоров`ю, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 2).
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст.129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
Разом з цим, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 не утворюють самі по собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з такого.
Так, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Пояснила, що 10 травня 2025 року за попередньою домовленістю з колишнім чоловіком, привезла дітей в магазин «Сільпо» по вул. Михайла Максимовича, проте ОСОБА_2 відмовився їх забирати, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт. Під час конфлікту, намагаючись затримати ОСОБА_2 , вона тримала його за одяг, при цьому не ображала його та не принижувала. У цей час ОСОБА_2 відштовхнув її, вона впала та отримала тілесні ушкодження. Після події звернулася з заявою про кримінальне правопорушення до поліції. ОСОБА_2 заяву про вчинення правопорушення написав лише через 10 днів, коли дізнався що відносно нього порушене провадження, а тому його пояснення є недостовірними. 
Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , 10 травня 2025 року він за попередньою домовленість зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 прибув до магазину «Сільпо» на вул. Михайла Максимовича, щоб забрати їх спільних дітей та провести з ними час. Однак при зустрічі діти відмовились бути з ним, тому він сказав їм повертатися до матері, котра в цей час перебувала в магазині, пр. цьому сам пішов у справах. Коли він перебував на касі магазину, до нього підійшла ОСОБА_1 та, будучи обуреною тим, що він не забрав дітей, почала хапати його за руки, одяг, словесно ображати та принижувати. Намагаючись вирватись від ОСОБА_1 , він відштовхнув її у результаті чого вона впала. Повідомив, що у результаті неправомірних дій з боку ОСОБА_1 , що полягали у словесних образах та приниженні, була завдана шкода його психічному здоров`ю, у нього стався гіпертонічний криз та він викликав швидку допомогу. 
З форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складеної відносно ОСОБА_3 , вбачається, що поліцейським уповноваженого підрозділу поліції рівень небезпеки визначено «низький» (а.с. 11, 12).
Згідно з копією форми оцінки ризиків, учинення домашнього насильства, складеної відносно ОСОБА_1 , поліцейським уповноваженого підрозділу поліції рівень небезпеки визначено «низький» (а.с. 7-8).
Таким чином, з наявних у справі матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла конфліктна ситуація, проте у матеріалах відсутні будь-які докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру.
Наявність конфліктної ситуації між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджується як матеріалами провадження, так і самими учасниками справи та останніми не оспорюється.
Водночас, апеляційний суд зауважує, шо насильство в родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Отже, різниця між насильством та конфліктом полягає у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено заподіяння шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 .
Таким чином, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зважаючи на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку є настання суспільно шкідливого наслідку у вигляді заподіяння шкоди. Натомість, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази не можуть у своїй сукупності свідчити про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення.
З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та подія адміністративного правопорушення мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів спричинення психологічної шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав наявним у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді постанови суду першої інстанції, скаргу слід задовольнити, постанову місцевого суду - скасувати, провадження у справі закрити за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Сліпкова Віталія Сергійовича - задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя О.М. Рудніченко