ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року м.Дніпро Справа № 904/5595/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)
суддів: Чус О.В., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від позивача: Риженко М.С.
від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  
Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. 
( суддя Васильєв О.Ю., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.04.2025 р.) 
у справі 
за позовом 
Дніпровської міської ради, 
м. Дніпро 
до 
Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп”, 
м. Київ 
про стягнення 6 214 525,60 грн. 
ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Дніпровська міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ “Київ Скрап Груп”, про стягнення 6 214 525,60 грн. безпідставно збережених коштів за безоплатне використання земельної ділянки комунальної власності за період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р. без правовстановлюючих документів. 
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на ту обставину, що Відповідач зареєструвавши за собою 29.04.2021 р. право приватної власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, вул. Волонтерська, 76, з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015, використовував земельну ділянку без укладеного договору оренди, за відсутності державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та зберігав кошти, не сплачуючи орендну плату за користування цією земельною ділянкою, тим самим протиправно позбавляє територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради права на отримання доходу у вигляді орендної плати. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24 позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” на користь Дніпровської міської ради: 6 214 525,60 грн. - безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності без достатньої правової підстави, 93 217,89 грн. – витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та 757,00 грн. - витрат на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду, через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24 та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. 

4.Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням правил територіальної підсудності. Предметом спору у справі є не сама земельна ділянка як нерухоме майно, а стягнення з Відповідача компенсації недоотриманої орендної плати у порядку ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 30 ГПК України до спорів, які виникають з приводу нерухомого майна, не відносяться спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань, у тому числі за ст. 1212 ЦК України, тому до таких позовів застосовуються загальні правила підсудності. Апелянт посилається на постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.10.2019 р. у справі № 905/1732/18 та від 03.06.2019 р. у справі № 903/432/18. Відповідач зареєстрований за адресою вул. Ремонтна, буд. 7, м. Київ, що було відомо як Позивачу, так і суду, проте позов було пред`явлено не до Господарського суду міста Києва, а до Господарського суду Дніпропетровської області. Суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, чому ним було відкрито провадження у справі, незважаючи на порушення територіальної підсудності. Розгляд справи судом, який не має відповідної територіальної юрисдикції, є істотним порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення.
Водночас, на думку Скаржника, розрахунок недоотриманої орендної плати за 2021, 2022, 2023 роки здійснено на підставі неналежних та недопустимих доказів - розрахунків КП «Муніципальний землевпорядний офіс», а не на підставі технічної документації на спірну земельну ділянку, як того вимагає законодавство. Позивач не довів та з рішення не вбачається, що саме заважало Дніпровській міській раді отримати належні докази нормативної грошової оцінки земельної ділянки за зазначені роки, а суд обмежився нічим не підтвердженими посиланнями позивача на неможливість отримання відповідних витягів з незалежних від нього обставин. У матеріалах справи відсутні документи ( листи-звернення, відмови Держгеокадастру тощо ), які б це підтверджували. Крім того, апелянт зазначає, що КП «Муніципальний землевпорядний офіс» не є органом, уповноваженим визначати нормативну грошову оцінку земельних ділянок, а будь-яких доказів наявності таких повноважень позивач не надав. Зазначене комунальне підприємство підпорядковане Дніпровській міській раді (позивачу), що додатково викликає сумніви в обґрунтованості розрахунків. Апелянт також зазначає, що позивач не обґрунтував, звідки КП «Муніципальний землевпорядний офіс» брало дані для розрахунків, зокрема щодо коефіцієнтів Км1, Км2, Км3, Кф, коефіцієнта індексації та нормативної грошової оцінки 1 кв.м. Розрахунки, здійснені неуповноваженим органом, не передбачені імперативними вимогами законодавства та сталої практики Верховного Суду, а отже є неналежними письмовими доказами.
При цьому, Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив факту користування відповідачем земельною ділянкою площею саме 2,9649 га. Позивач не довів, що площа земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди, що належать Відповідачу на праві власності, дорівнює саме 2,9649 га, а також не довів, що Відповідач дійсно користувався земельною ділянкою зазначеної площі або тією її частиною, яка є відмінною від площі, безпосередньо зайнятої об`єктами нерухомого майна. Апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 28.08.2025 р. у справі № 160/27644/23, згідно з якою при переході права власності на будівлю, споруду податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, з урахуванням прибудинкової території, сплачується на загальних підставах. Відповідно, у суду були правові підстави для задоволення позову лише відносно тієї площі земельної ділянки, на якій безпосередньо розташовані об`єкти нерухомого майна Відповідача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного користування відповідачем земельною ділянкою площею саме 2,9649 га.
Скаржник наголошує на неналежність акта обстеження земельної ділянки № 11/04/24-К від 11.04.2024 р. як доказу. З матеріалів справи не вбачається, що обстеження земельної ділянки здійснювалося саме 12.10.2023 р., як зазначено судом у рішенні. В матеріалах справи відсутні докази обмеження доступу до земельної ділянки. Державного інспектора не було допущено на територію земельної ділянки, огляд здійснено за її межами, проте позивачем не долучено жодного належного доказу, який би підтверджував факт недопуску ( відсутній відповідний акт ), а також відсутні докази здійснення огляду ділянки поза її межами. Апелянт ставить під сумнів можливість накреслення план-схеми та здійснення фотографій без потрапляння на територію ділянки, а з долучених додатків до акта неможливо розібрати, що саме на них зображено та яке це має відношення до відповідача. Обстеження проведено без повідомлення користувача земельної ділянки, без участі уповноважених осіб, не вказано розпорядчий акт, на підставі якого здійснено обстеження, а копію акта відповідачу не вручено.
Скаржник вважає, що Позивач передчасно звернувся до суду з позовом, оскільки не довів надсилання на адресу Відповідача розрахунку суми коштів. Згідно з описом вкладення до цінного листа, Позивач відправив на адресу Відповідача виключно Вимогу, без розрахунку. Вимога є лише супровідним листом до розрахунку і не містить конкретної суми боргу, періоду, за який вона виникла, та підстав для її пред`явлення. Відповідно до ст. 530 ЦК України, оскільки між сторонами не існувало договірних зобов`язань щодо спірної земельної ділянки та не було погоджено строк оплати, зобов`язання підлягає виконанню у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Без отримання розрахунку вимога є абстрактною, строк для виконання зобов`язання не розпочався, і зобов`язання в оплаті у відповідача не виникло. Позивач не довів, що на момент подання позову у відповідача дійсно виникло зобов`язання зі сплати суми боргу у розмірі 6 214 525,60 грн.
Щодо строків подання апеляційної скарги Апелянт зазначає, що розгляд справи здійснювався без його участі, оскільки він не був повідомлений про час та місце розгляду справи. Рішення суду не надходило ані на поштову, ані на електронну адресу Відповідача. Про існування рішення Відповідач дізнався лише 01.09.2025 р., коли за адресою нерухомого майна з`явився приватний виконавець. З повним текстом рішення та матеріалами справи відповідач зміг ознайомитися лише 05.09.2025 р. через підсистему «Електронний суд». Апелянт вважає, що має законне право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Дніпровська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення — без змін, посилаючись на наступне:
Щодо територіальної підсудності Позивач зазначає, що Апелянт помилково посилається на постанови Верховного Суду від 17.10.2019 р. у справі № 905/1732/18 та від 03.06.2019 р. у справі № 903/432/18, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 р. у справі № 911/2390/18 дійшла висновку, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, пов`язаних з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, укладеним щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ГПК України. Предметом спору у справі є стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності, тому справа підлягала розгляду Господарським судом Дніпропетровської області за місцезнаходженням земельної ділянки.
Щодо площі земельної ділянки Позивач зазначає, що згідно з п. 1.5 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. за реєстровим № 949, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015, площею 2,9649 га. Відповідач є стороною цього правовстановлюючого документа і при набутті речових прав був обізнаний із загальною площею земельної ділянки. Відомості Державного земельного кадастру також підтверджують площу земельної ділянки — 2,9649 га. Актом обстеження від 11.04.2024 р. встановлено, що доступ до земельної ділянки обмежений, територія огороджена парканом. Апелянт, заперечуючи проти площі земельної ділянки, не надав жодного доказу на підтвердження того, що площа, яка перебуває у його користуванні, є відмінною від 2,9649 га, чим порушив принцип змагальності сторін.
Щодо розрахунків КП «Муніципальний землевпорядний офіс» Позивач зазначає, що зазначене підприємство здійснює діяльність згідно Статуту, затвердженого рішенням міської ради від 22.03.2023 р. № 68/35, п. 2.2.63 якого передбачає проведення розрахунків даних про нормативну грошову оцінку земель м. Дніпра на підставі технічної документації, затвердженої рішенням Дніпровської міської ради. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти місцевої ради є обов`язковими для виконання. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки формується виключно на дату формування і не формується за минулі роки, тому отримати витяг за 2021 - 2023 роки було об`єктивно неможливо. Позивач посилається на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 р. у справі № 904/1503/24, де суд визнав аналогічні розрахунки КП «Муніципальний землевпорядний офіс» належними доказами. Докази Позивача є більш вірогідними в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки Відповідач не надав жодних доказів на їх спростування.
Щодо акта обстеження Позивач зазначає, що відповідно до ст. ст. 12, 188 Земельного кодексу України виконавчі органи міських рад здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель. Рішенням Дніпровської міської ради від 21.09.2022 р. № 40/27 вирішено здійснювати такий контроль. Рішенням міської ради від 21.05.2025 р. № 75/66 затверджено Положення про департамент державного контролю за використанням та охороною земель, п. 3.9 якого передбачає здійснення обстежень земельних ділянок. Акт обстеження відповідає вимогам чинного законодавства та є належним і допустимим доказом. Об`єкти нерухомого майна Відповідача зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою м. Дніпро, вул. Волонтерська, 76, що підтверджується договором купівлі-продажу.
Щодо пропуску строків на апеляційне оскарження Позивач зазначає, що «призупинення господарської діяльності», на яке посилається Апелянт, не передбачено чинним законодавством України як правова підстава. Юридична особа продовжує існувати та нести обов`язки зі сплати податків, заробітної плати тощо. Відповідач не виконав вимоги ч. 6 ст. 6 ГПК України щодо обов`язкової реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС, що призвело до відсутності його інформування про судову справу. Суд першої інстанції належним чином повідомляв Відповідача про судові засідання, надсилав процесуальні документи за адресою, зазначеною в ЄДРПОУ. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 16.09.2025 р. у справі № 420/31843/24, згідно з якою направлення рекомендованого листа на адресу юридичної особи, зазначену у ЄДРПОУ, вважається належним повідомленням незалежно від фактичного отримання кореспонденції.
Щодо ненадсилання розрахунку Позивач зазначає, що жодною правовою нормою не передбачено обов`язок надсилання такого розрахунку, а Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки зобов`язаний самостійно обчислювати та сплачувати плату за землю. Відповідача запрошували на засідання Комісії з визначення розміру збитків, надсилались листи та вимога, проте жодної відповіді від ТОВ «Київ Скрап Груп» отримано не було.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді – Чус О.В., Верхогляд Т.А..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2025 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/5595/24. 
Матеріали справи № 904/5595/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2025 р. визнано неповажними підстави пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24 залишено без руху, надано Апелянту строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 18.02.2026 р. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. 
17.02.2026 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Кощеєва І.М. на лікарняному, розгляд справи, призначеної на 18.02.2026 р. не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24 призначено в судове засідання на 17.06.2026 р..
Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату у зв`язку із захворюванням представника.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого.
Заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності участі його представника в судовому засіданні ( якщо він вважав таку участь необхідною). 
Судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом. При цьому, позиція Скаржника достатньо повно викладена в апеляційній скарзі.
Матеріали справи містять обсяг відомостей достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представників сторін.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 р., "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. "Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ ( &51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").
А отже, у зв`язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 256 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог ст. 273 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника Відповідача, за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 17.06.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 408525527 від 17.12.2024 р. за ТОВ “Київ Скрап Груп” 29.04.2021 р. на праві приватної власності зареєстровано будівлі та споруди, об`єкт житлової нерухомості: Опис: Б-1 - будівля електроцеху (загальна площа 762,1 кв.м.), Б {1} -1 - прибудова, Б {2} - 1 - прибудова, Б {3} -1 - прибудова, В-1 - будівля трансформаторної підстанції (загальна площа 37,5 кв.м.), 3-1 - будівля туалету (загальна площа 9,7 кв.м.), К-2 - будівля контори (загальна площа 439,7 кв.м.), К {1} - 1 - прибудова, к - ганок, к {1} - ганок, к {2}; - ганок, Л-2 - будівля котельні (загальна площа 411,8 кв.м.), л - димова труба, Н-1 - будівля складу пиломатеріалів (загальна площа 69,5 кв.м.), н - ганок, П-2 - будівля транспортної ділянки ( загальна площа 22,1 кв.м. ), п - сходи, №1 - відкритий склад пально-мастильних матеріалів, № 2 - ворота, № 3 - огорожа, №4 - огорожа, № 5 - ворота, № 6 - ворота, № 7 - хвіртка, №8 - залізнична колія, № 9 - естакада, № 10 - резервуар, І – вимощення, розташований на вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 453848612101).
Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за адресою: вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро ( кадастровий номер 1210100000:04:006:0015 ), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки від 11.04.2024 р. Зазначеним актом встановлено, що на зазначеній земельній ділянці знаходяться нежитлові будівлі та споруди, земельна ділянка по периметру огороджена парканом. Доступ до земельної ділянки обмежений. Земельна ділянка сформована та має кадастровий номер 1210100000:04:006:0015. 
Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 29.03.2024 р. податкові декларації на 2021 р. - 2024 р. ТОВ “Київ Скрап Груп” до Головного управління Державної податкової служби не надавались. 
Позивач зазначає, що у період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р. між ДМР та ТОВ “Київ Скрап Груп” не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015. А отже, Відповідач у період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р. користувався спірною земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки, не сплачуючи при цьому плату у відповідному розмірі, що у свою чергу позбавило ДМР, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати, чим порушено майнові права позивача.
За розрахунком Позивача за період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р. Відповідачем збережено у себе без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 2,9649 га з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015, яка знаходиться на вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро, в розмірі 6 214 525,60 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з даним позовом.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що за Відповідачем 29.04.2021 р. на праві приватної власності зареєстровано будівлі та споруди за адресою вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро, які знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015. У період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р. між Дніпровською міською радою та ТОВ "Київ Скрап Груп" не існувало договірних правовідносин щодо зазначеної земельної ділянки. Суд першої інстанції, посилаючись на принцип платності використання землі, закріплений у ст. 206 Земельного кодексу України, та на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що Відповідач як власник об`єктів нерухомого майна є фактичним користувачем земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на неї є за своїм змістом кондикційними. Суд визнав розрахунок суми зазначивши, що Відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами його невірність.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ “Київ Скрап Груп” 29.04.2021 р. є власником будівель та споруд, що розташовані за адресою м. Дніпро, вул. Волонтерська, 76 ( колишнє найменування - вул. Магаданська ) з 29.04.2021 р. відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. за реєстровим № 949, згідно з п. 1.5. якого нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер 1210100000:04:006:0015, площею 2,9649 га, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-99000368862021 від 07.04.2021 р.
Матеріали справи не містять доказів про належне оформлення власником будівель та споруд права користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди із Радою та державну реєстрацію такого права.
Разом із цим суд встановив, що спірна земельна ділянка має загальну площу 2,9649 га та кадастровий номер 1210100000:04:006:0015.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України ) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно зі статтями 122-124 ЗК України ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин першої, другої статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 р. у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді плати за землекористування є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України ( п. 6.17. постанови Верховного Суду від 17.01.2024 р. у cправі № 906/1141/22 ).
Із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна Відповідач як власник такого майна став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване майно, тому саме із дати набуття права власності на нерухоме майно у відповідача виник як обов`язок належним чином оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), так і обов`язок оплачувати користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.
Стаття 79 ЗК України визначає земельну ділянку як об`єкт права власності; за цим визначенням, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав здійснюється через її формування у відповідності до статті 791 ЗК України.
Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Разом з тим як власник земельної ділянки, Рада має право вимагати усунення порушених прав на неї, зокрема шляхом стягнення недоотриманих коштів плати за землю, що правильно взяв до уваги суд першої інстанції.
Плата за землю відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1. статті 14 ПК України - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 905/1680/20 від 09.11.2021 р. у справі № 635/4233/19).
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України).
Отже, законодавець визначив можливість розрахунку річного платежу орендної плати за певними алгоритмом, передбаченим пунктом 288.5 статті 288 ПК України, зокрема для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Як вже зазначалося, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.
Здійснюючи розгляд позовних вимог про стягнення з Відповідача коштів у сумі 6 214 525,60 грн. за період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р., місцевий господарський суд, враховуючи, що спірна земельна ділянка як об`єкти цивільних прав була сформована у порядку ст. 79 1 ЗК України, виходив із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 2024 рік, а також враховував, зокрема, акт обстеження земельної ділянки, складений у квітні 2024 року, з якого вбачається розташування на вказаній земельній ділянці нерухомого майна Відповідача, та розрахунок Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних ДМР при використанні ТОВ “Київ Скрап Груп” земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015.
Так, відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9936868462024 від 15.04.2024 р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:0006:0015 складає 71 981 099,77 грн.
Як було встановлено судом, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за адресою: вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро ( кадастровий номер 1210100000:04:006:0015 ), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №11/04/24-К від 11.04.2024 р. 
Зазначеним актом встановлено, що згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ТОВ “Київ Скрап Груп” є власником будівель та споруд з 29.04.2021 р. за адресою: вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро. Під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, наявні зелені насадження. Доступ до земельної ділянки обмежений. Між ДМР та ТОВ “Київ Скрап Груп” відсутні діючі цивільно-правові угоди на вищезазначену земельну ділянку. Згідно з інформації Публічної кадастрової карти України земельна ділянка сформована та має кадастровий номер 1210100000:04:006:0015.
Як зазначив Позивач, отримана з офіційних джерел інформація та акт перевірки Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель № 11/04/24-К від 11.04.2024 р. стали підставою для звернення до Комісії з визначення розміру збитків, заподіяних ДМР при використанні ТОВ “Київ Скрап Груп” земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:006:0015.
За результатами звернення, Комісія розглянула наявні матеріали щодо суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї земельної внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, а саме ТОВ “Київ Скрап Груп” за земельну ділянку по вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро ( кадастровий номер 1210100000:04:006:0015 ).
В протоколі Комісії № 8 від 26.09.2024 р. зазначено, що запрошення на засідання Комісії було направлено ТОВ “Київ Скрап Груп” листом від 09.07.2024 р. № 1/5-195 шляхом поштового відправлення через Укрпошту. Враховуючи, що повідомлення про розгляд Комісією матеріалів здійснено належним чином та можливість проведення засідання Комісії без явки Землекористувача згідно з Положенням про Комісію, засідання було проведено за відсутності ТОВ “Київ Скрап Груп”. Враховуючи наявні матеріали, Комісія вирішила затвердити розрахунок суми коштів, які зберіг у себе Землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави.
З долученого до позовної заяви розрахунку Комісії, здійсненого виходячи з цільового призначення зазначеної земельної ділянки, її розміру, ставок орендної плати за відповідні періоди - вбачається, що суми коштів, які зберіг у себе землекористувач - ТОВ “Київ Скрап Груп” за рахунок ДМР внаслідок користування земельною ділянкою, площею 2,9649 га, розташованої за адресою: вул. Волонтерська, 76, м. Дніпро, кадастровий номер 1210100000:04:006:0015, без достатньої правової підстави за період з 29.04.2021 р. по 26.09.2024 р., складає 6 214 525,60 грн. 
Позивач також зазначив, що з урахуванням відсутності можливості отримати витяги про нормативну грошову оцінку на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:04:006:0015 за 2021 р., 2022 р., 2023 р., з незалежних від Позивача обставин, розрахунок за цей період було зроблено на підставі даних, наданих КП “Муніципальний землевпорядний офіс”.
Пославшись на перевірку вказаного розрахунку, та враховуючи, що в процесі розгляду справи, Відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами його невірність, місцевий господарський суд дійшов висновку, що розрахунок, затверджений протоколом Комісії № 8 від 26.09.2024 р., здійснений вірно.
Також, необхідно відзначити, що КП «Муніципальний землевпорядний офіс» ДМР здійснює свою діяльність згідно Статуту, який затверджений рішенням міської ради від 22.03.2023 р. № 68/35. Так, п. 2.2.63 вказаного Статуту зазначено, що мета та предмет діяльності становить, зокрема, у проведенні розрахунків даних про нормативну грошову оцінку земель м. Дніпро, надання інформації у формі довідки про нормативну грошову оцінку 1 кв. м землі або довідки про нормативну грошову сформованої земельної ділянки, розрахованої на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Дніпро на електронних носіях, затвердженої рішенням Дніпровської міської ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпра, електронних xml-файлів та на підставі інших даних відповідно до чинного законодавства.
За вказаних обставин, КП «Муніципальний землевпорядний офіс» ДМР є суб`єктом, що наділений повноваженнями надавати відомості щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки, а надані ними розрахунки є належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки.
При цьому, як зазначає Позивач - розрахунки нормативної грошової оцінки земельних ділянок виконуються КП «МЗО» ДМР за допомогою спеціального програмного забезпечення, яке використовує зазначені вище електронні обмінні файли, отримані від департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради. У розділі 2 пояснювальної записки Технічної документації зазначено формулу, відповідно до якої визначається грошова оцінка 1м2 земельної ділянки. Середня (базова) вартість 1м2 земель міста розрахована у розділі 3 Технічної документації та складає 644,05 грн, що було затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 20.05.2020 р. № 12/57 «Про затвердження нормативної оцінки земель міста Дніпра». Так, при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:04:006:0015 КП «МЗО» ДМР було використано зазначені формули. Округлення координат, площ, коефіцієнтів та коштів виконується програмним забезпеченням автоматично.
Щодо посилання Скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 р. у справі № 905/1680/20, в якій визначено перелік документів, які є належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки (технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди; довідка з Державного земельного кадастру; витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки) в контексті того, що матеріали справи не містять документів, на підставі яких визначається нормативна грошова оцінка, колегія суддів зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові дійшла висновку про те, що витяг про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки не є єдиним належним доказом на підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки для цілей сплати орендної плати чи повернення безпідставно збережених грошових коштів фактичним землекористувачем без оформлення орендного договору. Тобто вказано розширений перелік доказів ( документів ) на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, крім лише витягу про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
Проте методологічні засади саме проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка застосовується у випадках, визначених Законом України "Про оцінку земель", визначає Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затверджена нормативно-правовим актом, який не є доказом, а є актом цивільного законодавства. При цьому нормативна грошова оцінка конкретної земельної ділянки визначається (розраховується) за певною формулою, яка визначена актами цивільного законодавства і складовою якої є, в тому числі, нормативна грошова оцінка одиниці площі по конкретних містах.
З огляду на наведене посилання Скаржника на зазначену постанову Великої Палати Верховного Суду в контексті відсутності в матеріалах справи доказів, на підставі яких визначається нормативна грошова оцінка земельної ділянки, є помилковим ( аналогічного висновку дійшлов Вержовний Суд у постанові від 17.01.2024 р. у cправі № 906/1141/22 ).
Стосовно посилання Скаржника на ненадсилання розрахунку, то як слушно зазначтв Позивач у відзиві на апеляційну скаргу - жодною правовою нормою не передбачено обов`язок надсилання такого розрахунку, а Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки зобов`язаний самостійно обчислювати та сплачувати плату за землю. Крім того, Відповідача запрошували на засідання Комісії з визначення розміру збитків, надсилались листи та вимога, проте жодної відповіді від ТОВ «Київ Скрап Груп» отримано не було.
Щодо, доводів Скаржника пов`язаних із порушенням територіальної підсудності при розгляду даної справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання Відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у ст. 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.
Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.
Відповідно до частини першої ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. 
За правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 910/10647/18.
Велика Палата Верховного Суду у п. п. 7.25., 7.26. постанови від 16.02.2021 р. у справі № 911/2390/18 ( провадження № 12-73гс20 ) вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої ст. 30 ГПК України.
У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду не вважала за необхідне відступати від висновку, викладеного Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 р. у справі № 640/16548/16-ц, про те, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна.
Отже, оскільки правила виключної підсудності поширюються на спір щодо стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою розташованою у місті Дніпрі, то спір у цій справі, вирішується з урахуванням положень частини третьої ст. 30 ГПК України – Господарським судом Дніпропетровської області.
З урахуванням викладеного суд попередньої інстанції правильно застосував правила про територіальну юрисдикцію ( підсудність ), оскільки справа підлягала розгляду Господарським судом Дніпропетровської області. 
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Київ Скрап Груп” - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі №904/5595/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Поновити дію рішення Дніпропетровської області від 01.04.2025 р. у справі № 904/5595/24, зупинену ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 18.06.2026 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус 

Суддя Т.А. Верхогляд