ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/654/26	Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В. 	
Провадження № 22-ц/817/738/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Храпак Н.М., Костіва О.З.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №608/654/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Дешко В`ячеслав Олександрович на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року (ухвалене суддею Яковець Н.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Іннова-Нова” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Іннова-Нова” (далі — ТОВ “Іннова-Нова”) звернулося до суду із вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 25.12.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Іннова Фінанс» було укладено кредитний договір № 6464741224. 
У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «Іннова-Нова».
Вказували на те, що кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 
Зазначали, що позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор 6783 для підписання кредитного договору № 6464741224 від 25.12.2024 року та паспорту споживчого кредиту на фінансовий номер відповідача +380671321913.
Звертали увагу на те, що відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 грн.; строк кредитування 360 днів; комісія за видачу кредиту - 15 % від суми кредиту;
В свою чергу, відповідач взяла на себе зобов`язання у порядку та на умовах, визначених вказаним договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. 
Стверджували, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором станом на дату підготовки позову утворилась заборгованість у розмірі 22 645, 80 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за тілом кредитом, 4 645, 80 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 12 000 заборгованість по пені.
Враховуючи вищезазначене, просили стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 6464741224 від 25.12.2024 року у розмірі 10 645, 80 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 645, 80 грн. – заборгованість за процентами, а також 1 251, 59 грн. витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Дешко В.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Вказує на відсутність доказів направлення позичальнику ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення позики ТОВ «Іннова Фінанс».
Зазначає, що до позовної заяви ТОВ «Іннова Фінанс» додало лише графік платежів, що був підписаний сторонами у день укладення договору.
Вказує на те, що ОСОБА_1 не має жодної можливості самостійно визначити розмір заборгованості.
Звертає увагу на те, що з матеріалів справи неможливо встановити станом на яку дату позивачем визначено розмір заборгованості, оскільки у позовній заяві позивач зазначає «станом на дату підготовки позовної заяви».
Вважає, що позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 367 ЦПК України).
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
25 грудня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6464741224, у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронні комерцію».
Згідно п. 2.2 Кредитного договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту (якщо умовами Договору передбачено сплату комісії за надання кредиту), проценти за користування Кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Договором передбачено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; строк кредиту (строк дії договору) становить 360 днів; дата надання кредиту: 25.12.2024 року або наступний за ним календарний день; тип процентної ставки: фіксована; стандартна процентна ставка становить 1 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку кредиту, визначеного п. 2.5 договору; також передбачено процентну ставку у розмірі 0,87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується починаючи зі 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку його дії або до дня фактичного повернення всієї суми кредиту (залежно від того, яка з цих дат настане раніше).
Знижена процентна ставка 0,6% в день та застосовується відповідно до наступних умов (п. 2.6.2).
Якщо позичальник 24.01.2025 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших позичальників, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Позичальник погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання позичальником права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору – сума кредиту складає 6 000 грн.
Згідно п. 2.7 Кредитного договору комісія за надання кредиту становить 15 % від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту.
Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 . 
Перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі 6000 грн. в рамках виконання умов кредитного договору було здійснено шляхом грошового переказу, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», а також квитанцією ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» до платіжної інструкції.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту та за нарахованими процентами, однак вважав безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в частині відмовлених позовних вимог не переглядається.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Іннова-Нова» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір.
Більше того, факт укладеності кредитного договору в апеляційній скарзі стороною відповідача не заперечується.
Згідно довідки від 25.02.2026 №20948 вбачається інформація про успішне здійснення платіжної операції згідно договору №160523/1 від 16.05.2023 року, укладеного ТОВ «Іннова фінанс» з ТОВ «ФК «Контрактовий дім», із зазначенням реквізитів такої операції, а саме: ПІБ ОСОБА_2 , маски платіжної картки отримувача, суми переказу, номера транзакції, номера замовлення, дати та часу проведення операції, а також статусу операції «успіх».
Також з даних квитанції до платіжної інструкції ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №20082-1354-175645501 вбачається, що 25 грудня 2024 року платником ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 6 000 грн. отримувачу отримувач АТ "Сенс Банк" (поповнення карт) із призначенням платежу «кредитні кошти від ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" поповнення картки MasterCard НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ІД операції: 1532154160».
Номер платіжної картки, на яку перераховано кошти, повністю збігається з номером картки, зазначеним відповідачкою при укладенні кредитного договору.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що надані у справі докази у своїй сукупності підтверджують факт перерахування ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» кредитних коштів на зазначену відповідачкою платіжну картку та належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором.
Так, суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованість за договором надання грошових коштів у кредит № 6464741224 від 25.12.2024 року у розмірі 10 645, 80 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 645, 80 грн. – заборгованість за процентами, тобто суд першої інстанції фактично погодився в цій частині із розрахунком заборгованості позивача.
Разом з тим, місцевий суд залишив поза увагою наступне.
Щодо пункту 2.7. Договору, яким передбачено комісію за видачу кредиту у розмірі 15%, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Аналіз умов Договору про відкриття кредитної лінії №1499-2240 від 18.01.2025 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 20%, встановлена в п.4.7. Договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику.
Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що п.2.7. Договору надання грошових коштів у кредит № 6464741224 від 25.12.2024 року суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.
Водночас як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості кредитодавцем було нараховано комісію у розмірі 900 грн. (15% від тіла кредиту 6 000 грн.).
Так, за умовами кредитного договору сума кредиту становила 6 000 грн.
Разом з тим, у день видачі кредиту кредитодавцем було утримано комісію за його надання у розмірі 900 грн., унаслідок чого позичальник фактично отримав у своє розпорядження тіло кредиту лише у сумі 5 100 грн. 
Незважаючи на це, проценти за користування кредитом нараховувалися на всю суму кредиту — 6 000 грн, тобто й на суму комісії, однак ці кошти (600 грн.) фактично позичальнику не надавалися та не перебували в його користуванні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.26) вбачається, що позичальником було здійснено платежі на погашення заборгованості: 22.01.2025 року — 1 944 грн.; 21.02.2025 року — 1 680 грн.; 23.02.2025 року — 120 грн.; 24.03.2025 року — 1 740 грн.; 25.03.2025 року — 60 грн.; 24.04.2025 року, 24.05.2025 року, 23.06.2025 року — по 1 800 грн.; 23.07.2025 року, 22.08.2025 року — по 1 566 грн.; 22.09.2025 року — 1 618,20 грн.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування визначено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит, а саме у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
У зв`язку із вищезазначеним слід здійснити перерахунок заборгованості.
Так, встановлено, що договір укладено 25 грудня 2024 року строком на 360 днів. Розмір тіла заборгованості, на яке підлягали нарахуванню відсотки, становив 5 100 грн.
За умовами договору відсотки нараховувалися за такою ставкою: з 1-го по 30-й день користування коштами включно — 0,6% на день; з 31-го по 180-й день включно — 1% на день; з 181-го по 360-й день включно — 0,87% на день.
При цьому апеляційний суд акцентує увагу на тому, що у разі здійснення боржником платежів їх зарахування відбувається насамперед у рахунок погашення нарахованих відсотків, а лише після повного погашення відсотків — у рахунок погашення тіла заборгованості. Відтак після кожного платежу, частина якого була спрямована на погашення тіла боргу, подальше нарахування відсотків повинно здійснюватися вже на фактичний залишок тіла заборгованості, а не на первісну суму 5 100 грн.
З урахуванням наведеного, за період з 25 грудня 2024 року по 22 січня 2025 року, тобто за 29 днів користування коштами за процентною ставкою 0,6 % на день, на суму тіла 5 100 грн. було нараховано 887,40 грн. відсотків. Платежем від 22 січня 2025 року у розмірі 1 944 грн. вказані відсотки були погашені повністю, а решта платежу в сумі 1 056,60 грн. була зарахована в рахунок погашення тіла заборгованості. Після цього залишок тіла заборгованості становив 4 043,40 грн.
За період з 23 січня 2025 року по 21 лютого 2025 року, тобто за 30 днів користування коштами, з яких 1 день за процентною ставкою 0,6 % на день та 29 днів за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості 4 043,40 грн. було нараховано 1 196,85 грн. відсотків. Платежем від 21 лютого 2025 року у розмірі 1 680 грн. зазначені відсотки були погашені повністю, а 483,15 грн. зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості. Залишок тіла після цього становив 3 560,25 грн.
За період з 22 лютого 2025 року по 23 лютого 2025 року, тобто за 2 дні користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості було нараховано 71,20 грн. відсотків. Платежем від 23 лютого 2025 року у розмірі 120 грн. відсотки були погашені повністю, а решта платежу в сумі 48,80 грн. була зарахована в рахунок погашення тіла заборгованості. Після цього залишок тіла становив 3 511,45 грн.
За період з 24 лютого 2025 року по 24 березня 2025 року, тобто за 29 днів користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості 3 511,45 грн. було нараховано 1 018,32 грн. відсотків. Платежем від 24 березня 2025 року у розмірі 1 740 грн. відсотки були погашені повністю, а 721,68 грн. зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості. Залишок тіла після цього становив 2 789,77 грн.
За 25 березня 2025 року, тобто за 1 день користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості було нараховано 27,90 грн. відсотків. Платежем від 25 березня 2025 року у розмірі 60 грн. відсотки були погашені повністю, а 32,10 грн. зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості. Залишок тіла після цього становив 2 757,67 грн.
За період з 26 березня 2025 року по 24 квітня 2025 року, тобто за 30 днів користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості 2 757,67 грн. було нараховано 827,30 грн. відсотків. Платежем від 24 квітня 2025 року у розмірі 1 800 грн. зазначені відсотки були погашені повністю, а 972,70 грн. зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості. Залишок тіла після цього становив 1 784,97 грн.
За період з 25 квітня 2025 року по 24 травня 2025 року, тобто за 30 днів користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості 1 784,97 грн. було нараховано 535,49 грн відсотків. Платежем від 24 травня 2025 року у розмірі 1 800 грн. відсотки були погашені повністю, а 1 264,51 грн. зараховано в рахунок погашення тіла заборгованості. Залишок тіла після цього становив 520,46 грн.
За період з 25 травня 2025 року по 23 червня 2025 року, тобто за 30 днів користування коштами за процентною ставкою 1 % на день, на залишок тіла заборгованості 520,46 грн. було нараховано 155,46 грн. відсотків. Платежем від 23 червня 2025 року у розмірі 1 800 грн. вказані відсотки були погашені повністю, а залишок тіла заборгованості в сумі 520,46 грн. також був погашений повністю.
Таким чином, станом на 23.06.2025 року основна сума боргу була погашена повністю (тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами), що свідчить про відсутність непогашеної заборгованості за основним зобов`язанням після зазначеної дати.
Доказів отримання позичальником грошових коштів після цієї дати, в межах строку дії кредитного договору, в матеріалах справи немає.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.
Таким чином, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова-Нова» заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № 6464741224 від 25.12.2024 року у розмірі 10 645, 80 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 645, 80 грн. – заборгованість за процентами.
За таких обставин, оскаржуване рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ТОВ «Іннова-Нова» на користь ОСОБА_1 1 501, 91 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 березня 2026 року — скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Іннова-Нова” до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» заборгованості за договором надання грошових коштів у кредит № 6464741224 від 25.12.2024 року у розмірі 10 645, 80 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 645, 80 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю “Іннова-Нова” (вул. Верхній Вал, 10, м. Київ код ЄДРПОУ 44127243) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) 1 501, 91 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повна постанова складена 03 липня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Костів О.З.

Храпак Н.М.