Справа № 209/8557/25
Провадження № 2/209/753/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд міста Кам`янського в складі: 
головуючого судді Решетник Т.О., 
за участю секретаря судового засідання – Кіфарець А.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Кущ О.М.,
представника третьої особи Органу опіки та піклування КМР - Сокуренко Х.С.,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Кам`янської міської Ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача. 
31.10.2025 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява від позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах з 21.10.2011 року по 20.11.2023 рік. Від шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала разом з матір`ю, після розірвання шлюбу. З відповідача за рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 20.11.2013 року були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21.10.2013 та до досягнення дитиною повноліття.
04.02.2014 року Державним виконавцем Дніпровської державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №41853012, щодо стягнення аліментів.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2014 року визначено місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання її матері - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , встановлено порядок участі у вихованні, побаченнях та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: - двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного, місяця з 16.00 години п`ятниці до 19.00 години неділі за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу;- щовівторка кожної неділі кожного місяця календарного року з 16.00 години до 19.00 години за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , у святкові дні та у період з 01 червня по 31серпня кожного року для літнього оздоровлення (протягом двох тижнів) за попереднім узгодженням між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У 2022 році у зв`язку з військовою агресією росії проти України, ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4 виїхали за межі України у США. В січні 2024 року відповідачка повернула доньку ОСОБА_5 до позивача в Україну.
ОСОБА_2 , залишилась проживати в іншій країні і з моменту повернення доньки в Україну не приїздила. Наразі відповідачка зовсім не цікавиться життям дитини, її справами, успіхами чи турботами, не надає жодної матеріальної допомоги донці ОСОБА_6 , а навпаки, продовжує отримувати від позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка з нею не проживає понад півтора роки, і витрачає кошти на свої власні потреби, а не на потреби дитини, відповідачка повністю звільнила себе від виконання будь-яких батьківських обов`язків по відношенню до доньки.
3 липня 2025 року позивач з донькою постійно проживає за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , разом з матір`ю позивача ОСОБА_7 , яка допомагає у вихованні доньки. За місцем проживання ОСОБА_8 відвідує навчальний заклад КЗ «Академічний ліцей №15».
У зв`язку з тим, що відповідачка самоусунулась від виховання та утримання дитини, вирішення деяких питань стосовно отримання донькою паспорту громадянина України, закордонного паспорту, перереєстрації її місця проживання, виїзд за межі України, потребує безпосередню участь матері або отримання її згоди, що потребує значного часу та зусиль. Оскільки донька з січня 2024 р. проживає разом з позивачем, стягнення аліментів на користь матері дитини, яка витрачає їх не за цільовим призначенням і добровільно відмовляється відкликати виконавчий лист, суттєво порушує права неповнолітньої дитини.
На підставі вищевикладеного, позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду, про позбавлення відповідача батьківських прав та припинення стягнення аліментів.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 09.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. 
Ухвалою суду Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 05.06.2026 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою суду (протокольна форма) від 15.06.2026 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.
Заяви (клопотання) учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат – Кущ. О.М. в судове засідання з`явилися, позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, а також не скористалася правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. 
Представник третьої особи Органу опіки та піклування КМР - Сокуренко Х.С. пред`явлений позов вважає передчасним. Суду пояснила, що органом опіки та піклування прийнято висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання з`явилася разом із представником третьої особи Органу опіки та піклування Кам`янської міської Ради та висловила свою думку відносно заявлених позовних вимог. Також пояснила, що після розлучення її батьківв вона деякий час проживала з матір`ю у м.Кам`янське. Потім у 2022 році вона разом із матір`ю виїхала у США, де мати влаштувала своє життя, знайшла собі нового чоловіка та стала із ним разом проживати. Між нею та співмешканцем матері склалися погані відносини, у них виникали постійні свірки, тому вона вирішила повернутися в Україну до свого батька, який повністю опікується нею, матеріально забезпечує. Вона живе разом з батьком та бабусею, у неї є окрема кімната та все необхідне для її життя, розвитку та навчання. Із матір`ю вона практично не спілкується, мати не бере участь у її вихованні, не цікавиться її досягненнями, матеріально її не забезпечує, не вирішує її проблеми, тому вона не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав відносно неї, але не виключає можливості у подальшому поновлення її батьківських прав.
Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав до суду клопотання, про розгляд справи без участі представника відділу.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, з`ясувавши думку дитини, об`єктивно оцінивши докази, судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбних відносинах з 21.10.2011 року по 20.11.2023 рік. Від шлюбу сторони мають дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала разом з матір`ю, після розірвання шлюбу. З відповідача за рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 24.12.2013 року були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21.10.2013 та до досягнення дитиною повноліття.
04.02.2014 року Державним виконавцем Дніпровської державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №41853012, щодо стягнення аліментів згідно виконавчого листа № 209/5431/13-ц від 28.01.2014. Станом на 07.07.2025 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 березня 2014 року визначено місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання її матері - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , встановлено порядок участі у вихованні, побаченнях та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: - двічі на місяць 1-й та 3-й тижні кожного, місяця з 16.00 години п`ятниці до 19.00 години неділі за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , з правом забирати дитину з дошкільного навчального закладу;- щовівторка кожної неділі кожного місяця календарного року з 16.00 години до 19.00 години за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини - ОСОБА_2 , у святкові дні та у період з 01 червня по 31 серпня кожного року для літнього оздоровлення (протягом двох тижнів) за попереднім узгодженням між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що у 2022 році у зв`язку з військовою агресією росії проти України, ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4 виїхали за межі України у США. В січні 2024 року відповідачка повернула доньку ОСОБА_5 до позивача в Україну.
Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, згідно акту про проживання № 370 від 03.10.2025 р., затвердженого керівником КП КМР "Добробут" вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з липня 2025 р. за адресою: АДРЕСА_3 .
Із характеристики Криворізького ліцею № 107 "Лідер" КМР вбачається, що за час навчання учениці 8-А класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її мати ОСОБА_2 не була присутньою на жодних батьківських зборах, з класним керівником на зв`язок не виходила, із дитиною не спілкується і не проживає, у вихованні дитини участі не бере. Батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує достатній рівень навчання дитини.
У характеристиці КЗ "Академічний ліцей № 15 КМР зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ліцеї з 01.09.2025 р., її вихованням займається батько ОСОБА_1 , який забезпечує достатній рівень її навчання, відвідує батьківські збори.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.03.2026 р. позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не доцільно. Із висновку слідує, що ухилення матері від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної її поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом із дотриманням вимог ст.232 ЦПК України, було вислухано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заявлених позовних вимог.
Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
У статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують усі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції).
Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц ).
Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Положеннями статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, серед іншого, ба тьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (частина третя статті 151 СК України).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Як передбачено частиною четвертою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що: «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
Відповідно до статті 14 Закону Украі?ни «Про охорону дитинства» під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у вирішенні питання про позбавлення її біологічної матері батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін.
Закріплення цього права наголошує, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Практична реалізація цього права означає, що судом при ухваленні рішення щодо дитини ретельно досліджується різноманітні чинники, які разом з думкою дитини щодо предмета спору дозволяють ухвалити рішення в конкретній сімейній ситуації з урахуванням найкращих інтересів дитини.
За встановлених судом обставин, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 16.03.2026 року № 8 вих.-20/239 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » є необґрунтованим та не може бути врахований судом при розгляді справи, оскільки зроблений без урахування найкращих інтересів дитини, без наведення достатніх доказів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. 
Суд вважає, що позивачем доведені підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таке рішення ухвалюється судом виключно в інтересах дитини. При цьому позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Враховуючи обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», а також те, що відповідач не підтримує стосунки з дочкою протягом тривалого часу, не цікавиться її життям, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів на дитину, суд керується наступним. 
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. 
Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, в даному випадку мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. 
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Враховуючи, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінено і вона проживає з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні, то змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки.
Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача і припинити примусове стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.12.2013 р. у справі № 209/5431/13, оскільки факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідачки.
При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує принцип диспозитивності, оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, тому судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 258-263, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Кам`янської міської Ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) батьківських прав, щодо дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для внесення відповідних даних до актового запису про народження дитини № 84 від 31 січня 2012 року, зробленого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.12.2013, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 21.10.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення – 24.06.2026 року.

Суддя      Т.О. Решетник