ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/197/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участю представників сторін: позивача – адвоката Савости С.В., відповідача – не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний стан-1» про стягнення 62607 грн 67 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний стан-1» (далі – відповідач) про стягнення, на підставі договору будівельного підряду (нестандартне приєднання) № 546-02/12-17 від 27.10.2017, 30567 грн 08 коп. переплати, 5537 грн 45 коп. 3% річних, 26503 грн 14 коп. інфляційних втрат, що разом становить 62607 грн 67 коп. та відшкодування судових витрат.
Позов мотивовано порушенням відповідачем обов`язку щодо повернення грошових коштів (авансу) отриманих від позивача на умовах договору будівельного підряду (нестандартне приєднання) № 546-02/12-17 від 27.10.2017 враховуючи фактично виконані ним роботи згідно проектно-кошторисної документації на умовах додаткової угоди №1 погодженої сторонами 22.01.2020.
Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 20.02.2026, 24.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.03.2026, яке в подальшому відкладено на 07.05.2026, розміщено інформацію про повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельний стан-1” на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області вебпорталу судової влади України.
Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, ухвали Господарського суду Черкаської області від 20.02.2026, 24.03.2026, адресована відповідачу у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, відділенням АТ “Укрпошта” повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача є: 58002, Чернівецька область, м.Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, буд. 20 (а.с. 97,107).
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців”, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.
Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Сам лише факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала таку адресу для кореспонденції. 
Отже, відповідач повідомлений про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення на адресу його місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити відповідачу, який повинен був знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням проти нього та скористатись правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України і вважає його повідомленим належним чином.
Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.
У судовому засіданні 07.05.2026 представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав та просив суд задовольнити повністю.
Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України у судовому засіданні 07.05.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.
27.10.2017 позивач - Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (в подальшому змінено організаційно-правову форму товариства на Акціонерне товариство «Черкасиобленерго»), як замовник, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Геобудсервіс Плюс», як підрядник, уклали договір будівельного підряду (нестандартне приєднання) № 546-02/12-17 (далі – Договір; а.с. 17-24), відповідно доп.1.1 якого підрядник зобов`язався за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором строк, відповідно до проектно-кошторисної документації, закінчені роботи на об`єкті з електрозабезпечення гр. Федер Соломон за адресою: м.Умань, вул.Калнишевського,2/1, загальна вартість яких становила 135909 грн 42 коп., в т.ч. ПДВ, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх.
Сторони Договору погодили істотні його умови, зокрема:
п. 1.2. – ціною договору є вартість та витрати по виконанню робіт, які визначаються на підставі узгодженої «договірної ціни», яка є Додатком №1 (1. Договірна ціна, 2. Локальний кошторис, 3. Відомість ресурсів) і складають 135909 грн 42 коп, в тому числі ПДВ 22651 грн 57 коп;
п. 2.2. – розрахунок договірної ціни є динамічним та складається відповідно до «Правил визначення вартості будівництва» ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013;
п. 3.1. - дата початку робіт: з моменту отримання Підрядником авансу на придбання матеріальних ресурсів та обладнання на свій поточний рахунок;
п. 3.2. - дата закінчення робіт: 60 робочих днів після отримання Підрядником авансу на свій поточний рахунок;
п. 14.1. - оплата здійснюється шляхом перерахування авансу на придбання матеріалів та обладнання, у розмірі 110 711 грн 33коп, в тому числі ПДВ 18 451грн89 коп;
п. 14.2. - розрахунки за виконані роботи проводяться згідно підписаних Замовником актів приймання виконаних будівельних робіт (за формою № КБ-3, КБ-2в) та наданого Підрядником рахунку - фактури у термін до 30 банківських днів, після підписання Замовником відповідних актів, шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Підряднику, що зазначений у цьому договорі;
п. 16.1. - гарантійний строк експлуатації об`єкта предмету договору становить 25 років від дня його прийняття Замовником;
п. 16.2. - у разі виявлення Замовником недоліків (дефектів) протягом гарантійних строків він зобов`язаний негайно повідомити про це Підрядника і запросити його для складення відповідного акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів). В разі нез`явлення представника Підрядника в визначений в повідомленні термін чи ухилення Підрядника від отримання акта (якщо акт повернувся як не вручений) Замовник має право скласти такий акт самостійно;
п. 16.3. - підрядник зобов`язаний усунути виявлені недоліки (дефекти) в порядку, визначеному актом про їх усунення своїми силами, засобами та за власні кошти;
п. 21.1. – даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та отримання підрядником авансу на свій поточний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.
Додатком до Договору є Договірна ціна зазначена у розмірі 135909 грн 42 коп, в тому числі ПДВ 22651 грн 57 коп (а.с. 25-26).
07.11.2017 платіжною інструкцією №92 позивач перерахував на рахунок відповідача 110 711 грн 33 коп з призначенням платежу: «оплата за проведення будівельно-монтажних робіт згідно договору 546-02/17 від 27.10.2017, рахунку ГС-158, у т.ч. ПДВ 18451 грн 89 коп (а.с.16).
22.01.2020 сторонами укладено до Договору додаткову угоду № 1 від (а.с.43) п.1 якої у зв`язку із змінами в проектно-кошторисній документації, внесено зміни до п.2.1 Договору, а саме: ціною договору є вартість та витрати по виконанню робіт, які визначаються на підставі узгодженої «Договірної ціни», яка є додатком №1 (1. Договірна ціна, 2. Локальний кошторис, 3. Відомість ресурсів) і складають 80144 грн 25 коп., в т.ч. ПДВ 13357 грн 38 коп.
До додаткової угоди №1 того ж дня погоджено відповідні додатки: Договірна ціна, Локальний кошторис на будівельні роботи №4-1-1, Локальний кошторис на будівельні роботи №4-1-2, Підсумкова відомість ресурсів (а.с.44-57).
Із Акту приймання виконання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В від 31.08.2020 на суму 64128 грн 31коп (а.с. 59-64), Акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт форми КБ-2В від 31.08.2020 на суму 16015 грн 94 коп (а.с. 65-66), довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 від 31.08.2020 (а.с. 58) підписаних уповноваженими особами та скріпленими їх печатками вбачається, що підрядник виконав та передав, а замовник прийняв визначені в акті роботи щодо змонтування придбаного виконавцем устаткування на загальну суму 80 144 грн 25 коп. разом з ПДВ.
Сплачені позивачем за Договором кошти у розмірі 30 567 грн 08 коп (110 711,33 грн - 80 144,25 грн) вважає переплатою, яку відповідач безпідставно не повернув. 
Позивач вказав, що підписуючи 22.01.2020 додаткову угоду №1 до Договору відповідач погодив його нову ціну 80 144 грн 25 коп, відповідно отримані 07.11.2017 від позивача зайво перераховані кошти авансу розміром 30 567 грн 08 коп зобов`язаний був повернути, однак не повернув, що стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом.
Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, 26503 грн 14 коп. інфляційних втрат за період з лютого 2020 року по січень 2026 року та 5537 грн 45 коп. 3% річних за період 30.01.2020 по 12.02.2026, що також складає предмет спору. 
Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Геобудсервіс Плюс», ідентифікаційний код юридичної особи 39482140 змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний стан-1», ідентифікаційний код юридичної особи 39482140, та адресу місцезнаходження: 58002, Чернівецька область, м.Чернівці, вул.Кобилянської Ольги, буд.20 (а.с.75-78).
Зміна найменування юридичної особи не є процесуальним правонаступництвом в розумінні ст. 52 ГПК України.
Отже спір розглядається судом за позовом Акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний стан-1», який є належним відповідачем у справі.
Спірні правовідносини сторін виникли із договору будівельного підряду №546-02/12-17 від 27.10.2017 з урахуванням укладеної додаткової угоди №1 від 22.01.2020 до нього, вимоги позивача витікають із прав та обов`язків сторін за цим договором.
За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань підряду, загальні положення про підряд визначені параграфом 1 глави 61 ЦК України, про зобов`язання і договір – розділом І і ІІ книги 5 ЦК України, загальні положення про правочини – главою 16 розділу IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання – главою 51 розділу I книги 5 ЦК України.
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Норми глави 16 розділу IV книги І ЦК України врегульовують загальні положення про правочини, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.
Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:
зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);
сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);
одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);
зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);
якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);
зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);
зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);
порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);
у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611);
особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614);
у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ст. 615).
Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);
відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);
договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638).
Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань. Главою 61 врегульовано загальні положення про підряд, зокрема:
за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч. 1, 2 ст. 837);
у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.ч. 1, 3 ст. 843);
строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846);
замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Якщо виконання роботи за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв`язку з невиконанням замовником договору (ч.ч. 1, 2 ст. 850).
Із матеріалів справи вбачається, що 27.10.2017 сторонами укладено договір будівельного підряду (нестандартне приєднання) за № 546-02/12-17, щодо виконання відповідачем робіт на об`єкті з електрозабезпечення гр. Федер Соломон за адресою: м.Умань, вул.Калнишевського,2/1, загальною вартістю 135909 грн 42 коп., в т.ч. ПДВ та їх обов`язком сплати позивачем.
Пунктами 2.1-2.2, 3.1. Договору сторони погодили, що ціною договору є вартість та витрати по виконанню робіт, які визначаються на підставі узгодженої «договірної ціни», яка є Додатком №1 (1. Договірна ціна, 2. Локальний кошторис, 3. Відомість ресурсів) і складають 135909 грн 42 коп, в тому числі ПДВ 22 651 грн 57 коп; розрахунок договірної ціни є динамічним та складається відповідно до «Правил визначення вартості будівництва» ДСТУ Б Д.1.1- 1:2013; дата початку робіт: з моменту отримання Підрядником авансу на придбання матеріальних ресурсів та обладнання на свій поточний рахунок.
07.11.2017 позивач платіжною інструкцію №92 сплатив на рахунок відповідача аванс у розмірі 110 711 грн 33 коп. з призначенням платежу: «оплата за проведення будівельно-монтажних робіт згідно договору 546-02/17 від 27.10.2017, рахунку ГС-158, у т.ч. ПДВ 18451 грн 89 коп.
Разом з тим, додатковою угодою №1 до Договору, укладеною 22.01.2020, сторонами
визначено нову ціну Договору у розмірі 80 144 грн 25 коп, в тому числі ПДВ 13 357 грн 38 коп., решта умов залишена без змін.
Відповідач виконав обумовлені сторонами роботи із закупленим устаткуванням на суму 80 144 грн 25 коп, що погоджено в Акті приймання виконання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В від 31.08.2020, Акті вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт форми КБ-2В від 31.08.2020, довідці про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3від 31.08.2020, що прийняті позивачем. Решту отриманого 07.11.2017 авансу у розмірі 30 567 грн 08 коп. відповідач безпідставно не повернув.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.
При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).
Суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений як у постанові від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24, так і у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20 про те, що не зважаючи на припинення дії договору фінансові зобов`язання не є припиненими. Водночас, Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у постанові від 16.09.2022 у справі № 913/703/20, вказала на те, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Доказів повернення надлишково сплачених позивачем коштів в якості авансу на суму 30 567 грн 08 коп. відповідачем не надано, відтак вимогу позивача про стягнення цієї суми грошових коштів попередньої оплати вартості робіт суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків повернення коштів попередньої оплати, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 26503 грн 14 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з лютого 2020 року по січень 2026 року та 5537 грн 45 коп. 3% річних, нарахованих за період з 30.01.2020 до 12.02.2026.
Суд враховує, що Додаткову угоду №1 до Договору підписано 22.01.2020, тому обов`язок з повернення надмірно сплаченого авансу виник у відповідача з 23.01.2020, оскільки саме цією додатковою угодою було зменшено ціну договору.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Судом враховано позицію Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року викладену у справі № 918/631/19, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зобов`язання із повернення попередньої оплати є грошовим зобов`язанням, відповідно відповідач боржник, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо спливу позовної давності судова палата у справі №751/4086/24 роз`яснила особливий порядок перебігу позовної давності: якщо вона не спливла станом на 2 квітня 2020 року (дата набрання чинності Законом України № 540-IX щодо продовження строків на період карантину), то цей строк спочатку був продовжений (до 30 червня 2023 року – на час карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на час воєнного стану), а з 30 січня 2024 року її перебіг зупинився на строк дії воєнного стану.
Розрахунок сум інфляційних втрат, 3 % річних відповідає домовленостям сторін та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно в межах строку позовної давності, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) – на будь якій стадії судового процесу;
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю.
На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3328 грн

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний стан-1», ідентифікаційний код юридичної особи 39482140; місцезнаходження: 58002, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, буд. 20 на користь Акціонерного товариства «Черкасиобленерго», ідентифікаційний код юридичної особи 22800735, місцезнаходження: 18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 285 - 30567 грн 08 коп. переплати, 5537 грн 45 коп. 3% річних, 26503 грн 14 коп. інфляційних втрат, 3328 грн судових витрат.
Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 01.06.2026.

Суддя В.М. Грачов