УХВАЛА

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 953/11222/24
провадження № 61-6954ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області), Харківської обласної прокуратури, Казначейської служби України, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Київського ВП ГУНП в Харківській області із заявою щодо вжиття заходів до невідомих осіб, які в період часу з 04 червня 2017 року по 05 червня 2017 року здійснили крадіжку паркану за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили майнову шкоду більше 10 000,00 грн.
Однак, в порушення вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим не були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за його заявою від 05 червня 2017 року, чим порушенні його права, у зв`язку з чим, він звернувся зі скаргою до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року зобов`язано начальника слідчого відділу Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 05 червня 2017 року.

22 липня 2017 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року, внесено відомості до ЄРДР за фактом скоєння невстановленою особою у період часу з 04 червня 2017 року по 05 червня 2017 року таємно, шляхом вільного доступу крадіжки паркану, чим спричинили заявнику матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн (кримінальне провадження 22 липня 2017 року № 1201722040002574 від за частиною першою статті 105 Кримінального кодексу України. Розпочато досудове розслідування.

02 квітня 2021 року постановою дізнавача кримінальне провадження від 22 липня 2017 року № 1201722040002574 закрито на підставі відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2023 року постанову слідчого скасовано, матеріали кримінального провадження направленні для продовження досудового розслідування.

Скасовуючи постанову дізнавача про закриття кримінального провадження слідчим суддею встановлено, що слідчі дії за фактом викрадення належного заявнику паркану, належним чином не проводились, не проведено допит свідків, які були присутніми під час висловлення погроз ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , розламати паркан. Також, потерпілим був наданий висновок дільничного, з якого вбачається неправдивість свідчень ОСОБА_5 , однак у постанові про закриття кримінального провадження дізнавач зазначає, що причетну до вчинення кримінального правопорушення особу встановлено не було. Також зазначено, що КПК України не передбачає підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку з не встановленням причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб, отже, висновок дізнавача щодо відсутності складу кримінального правопорушення є передчасним та є порушенням статей 6, 13 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також судом зазначено, що якщо провадження закрито за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, то постанова має містити детальний виклад усіх обставин, за яких заявник вважає, що особою вчинено кримінальне правопорушення, ці обставини мають бути перевірені під час досудового розслідування та їм має бути надана належна правова оцінка.

Дізнавачем вказані вимоги не дотриманні, а тому зазначена постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно.

Позивач зазначав, що внаслідок необґрунтовано тривалого розслідування кримінального провадження з 2017 по 2023 рік, тобто з порушенням розумних процесуальних строків, справа двічі закрита, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідач, в особі прокуратури Харківської області, незважаючи на відповідні судові рішення, не вживав у межах своєї компетенції заходів для забезпечення слідчими та районними органами прокуратури дотримання вимог чинного законодавства при розгляді у порядку статті 97 Крммінального процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) заяв та повідомлень про злочини, не дивлячись на вказівки відповідних рішень судів). Внаслідок таких дій та бездіяльності досудове слідство кримінальної справи тривало роками і остаточне рішення не прийнято навіть на сьогоднішній день, що свідчить про неефективне розслідування кримінальної справи.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У травні 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову (50 000,00 грн) станом на 01 січня 2026 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 х 30 = 99 840,00 грн), справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков     	
	Р. А. Лідовець     	
	Д. Д. Луспеник