Справа № 464/2024/26
пр.№ 1-кп/464/361/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2026 Сихівський районний суд міста Львова 

у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12026141410000185 від 05.02.2026, про обвинувачення 

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, неодруженого, студента, спеціаліста з обробки замовлень у ФОП ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

з участю сторін судового провадження: 
прокурора – ОСОБА_5 , 
захисника – ОСОБА_6 , 
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи постановою Личаківського районного суду м. Львова від 10.07.2025 у справі № 463/5239/25 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, у розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років, вирішив умисно не виконувати зазначене судове рішення, що набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.
Так, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанові Личаківського районного суду м. Львова від 10.07.2025, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, умисно керував транспортним засобом, а саме: 13 жовтня 2025 року о 21 годині 45 хвилин керував автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Хуторівській, 23 у м. Львові, де був зупинений працівниками поліції.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_3 достовірно знаючи про набрання законної сили судового рішення, яким його було позбавлено права керування транспортними засобами, умисно, з повним ігноруванням вимог закону та демонструючи явну зневагу до встановленого правопорядку, керував транспортним засобом. Його дії свідчать про свідоме порушення встановленої судом заборони, що підтверджує наявність сталого умислу на невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Це проявилося у невиконанні покладених на нього обов`язків, а саме — керуванні транспортним засобом, будучи позбавленим такого права.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 в присутності захисника винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та надав показання, в яких повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, в тому числі щодо часу, місця та мотивів вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що шводує про вчинине, просив суворо не карати та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. 
Суд переконався у правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після роз`яснення судом змісту норми ч. 3 ст. 349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Від прокурора та захисника заперечень з цього приводу не поступило.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. 
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 382 КК України є правильною, оскільки останній умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; та 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.03.2023 у справі № 127/10995/19, яку суд застосовує у відповідності до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу обвинуваченого і його стан здоров`я, який неодружений, має міцних соціальні зв`язки, працює та навчається, позитивно характеризується за місцем роботи та навчання, активно займається танцювальним спортом, є кандидатом у майстри спорту з танцювального спорту та має неодноразові нагороди на всеукраїнських спортивних змаганнях, на медичних обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Відповідно до досудової доповіді Сихівського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, ризик вчинення ОСОБА_3  повторного кримінального правопорушення обвинуваченою оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що можливе виправлення цієї особи без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи визнання вини обвинуваченим, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та його поведінку після його вчинення, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому  ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень.
Відомості, які б спростовували означений висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та його порядок узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленою у судових дебатах.
Речові докази, які визнано речовими доказами згідно постанов слідчого ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 від 05.03.2026, а саме два компакт-диски DVD-R із відеозаписами за 31.10.2025 з боді-камер працівників УПП у Львівській області, – залишити у матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд, –

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речові докази, а саме два компакт-диски DVD-R із відеозаписами за 31.10.2025 з боді-камер працівників УПП у Львівській області, – залишити у матеріалах кримінального провадження.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий       ОСОБА_8