538/303/25
1-кп/538/22/26 

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року  Лохвицький районний суд Полтавської області у складі:     головуючого-судді  ОСОБА_1 
за участю секретаря судового
засідання      ОСОБА_2 
прокурора     ОСОБА_3 
захисника обвинуваченого   ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12024170560000801 від 16.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -  
в с т а н о в и в:

28.04.2026 року обвинуваченим ОСОБА_5 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_1  в обґрунтування цієї заяви обвинувачений покликається на те, що 27.10.2025 він, як захисник обвинуваченого, подав до суду письмове клопотання про допит у якості свідків, зокрема, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та членів військово-лікарської комісії при КНП «Лохвицька міська лікарня», які виклали свої висновки щодо придатності його до військової служби в Картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного, придатність до військової служби КНП Лохвицька міська лікарня від 04.10.2024, щоб вияснити істотну обставину, а саме підставу зникнення інформації про наявність у ОСОБА_5 хронічного тяжкого захворювання, яке вказане в статті 65 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби, що є Додатком 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.У судовому засіданні головуючою у справі суддею Лохвицького районного суду ОСОБА_1 вказане клопотання було задоволено частково, а саме задоволено в частині допиту в якості свідка начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Крім того, 03.02.2026 в судовому засіданні по вищевказаній справі при допиті в якості свідка начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , головуюча у справі суддя Лохвицького районного суду ОСОБА_1 фактично не надала можливості йому, як захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 , задати вказаному свідку відповідні питання для з`ясування суттєвих обставин по суті пред`явленого обвинувачення, а також не надала можливості провести перехресний допит вказаного свідка, що ставить під сумнів та безпосередньо впливає на неупередженість та об`єктивність при розгляді цієї справи, впливає на об`єктивну правову оцінку наданих сторонами доказів, та в подальшому може вплинути на ухвалення відповідного обґрунтованого, вмотивованого та законного вироку відносно обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заяву про відвід підтримали у повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо заявленого відводу обвинуваченого головуючій по справі за безпідставністю, оскільки вже Лохвицьким районним судом Полтавської області розглядався відвід судді по справі, ухвалою якою відмовлено. Вважає що це зловживання процесуальними правими.
Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Так судом встановлено, що 24.03.2026 захисником ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №12024170560000801 від 16.11.2024 року , подано до суду заяву про відвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 у справі №538/303/25, оскільки вбачає неупередженість в процесуальних діях судді в даному кримінальному проваджені.
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 26.03.2026 року захиснику обвинуваченого ОСОБА_5 – ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_1 .
Що стосується вищевказаної заяви суд зазначає наступне.
Заявлений відвід судді ОСОБА_1 містить ідентичні підстави для відводу.
У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.
Згідно з частинами першою та другою статті 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1ст. 75 КПК).
Згідно з ч. 1ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Заявлений відвід судді ОСОБА_1 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК України.
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.
Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.
Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.
Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).
В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення, зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.
Крім цього, суд звертає увагу, що чинним КПК України чітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.
Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).
Отже, відвід судді ОСОБА_1 вже розглядався, суддею у даному кримінальному провадженні, тому суд оцінює як повторно заявлений відвід.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.
Положення ч. 4 ст. 81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.
Щодо наявності підстав для висновку про зловживання стороною захисту правом на відвід.
Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загально правовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).
У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.
Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.
Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).
На переконання суду, заявлені стороною захисту підстави для відводу є тотожними з попередньою заявою про відвід судді ОСОБА_1 . 
Усі заявлені відводи зводяться до того, що сторона захисту взагалі не бажає, щоб суддя ОСОБА_1 розглядала кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 у справі №538/303/25 - залишити без розгляду.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя         ОСОБА_1