08.06.26
22-ц/812/1140/26
Справа №472/1195/24 Доповідач апеляційного суду Т.Б. Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/1140/26

Постанова
Іменем України

08 червня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Крамаренко Т.В., Лівінського І.В., 
із секретарем Коростієнко Н.С., 
розглянувши у порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Іваховим Володимиром Володимировичем, на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області ухвалене 12 березня 2026 року, під головуванням судді Тустановськго А.О., повне судове рішення складено судом 13 березня 2026 року, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а:
У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі за текстом - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено два окремі договори про надання фінансових послуг №2106661657719 та №2106663599281 строком на один рік. За умовами вказаних договорів ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі по 2000 грн, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. 
01 грудня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами №2106661657719 та №2106663599281 від 07 березня 2021 року укладеними з ОСОБА_1 .
В подальшому, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги за кредитними договорами до позичальників на користь ТОВ «Коллект Центр» за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитними договорами №2106661657719 та №2106663599281, укладеними 07 березня 2021 року з ОСОБА_1 .
Свої зобов`язання щодо повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Станом на 30 листопада 2021 року (дату відступлення права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») загальна заборгованість за кредитним договором №2106661657719 від 07 березня 2021 року становила 39526 грн 80 коп, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 2000 грн та заборгованість за процентами – 37526,80 грн;
-за кредитним договором №2106663599281 від 07 березня 2021 року становила 39526 грн 80 коп, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) – 2000 грн та заборгованість за процентами – 37526,80 грн.
Після набуття права вимоги за Договором факторингу від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» нарахування процентів ОСОБА_1 за неналежне виконання умов вказаних вище кредитних договорів не здійснювало.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами №2106661657719 від 07 березня 2021 року та №2106663599281 від 07 березня 2021 року в загальному розмірі 65092 грн 80 коп, понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу -16000 грн. 
12 березня 2025 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області позов ТОВ «Коллетк Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договорами №2106661657719 від 07 березня 2021 року та №2106663599281 від 07 березня 2021 року в сумі 65092 грн 80 коп, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами, укладеними в електронній формі відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», утворилась заборгованість, яка не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню на користь позивача.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задовольнянні позову відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно -процесуального закону, оскільки після надання додаткових пояснень учасниками справи, без заслуховування думки останніх та без проведення судових дебатів перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на висновки викладені Верховним Судом у справі №758/14925/23 від 04 лютого 2026 року, зазначає, що суд не забезпечив повного та всебічного встановлення та дослідження обставин справи, зокрема, щодо укладення спірних кредитних договорів. 
Доводи відзиву ТОВ «Коллект Центр» на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансових послуг № 2106661657719, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2000 грн, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними.
В цей же день, 07 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено ще один Договір про надання фінансових послуг №2106663599281, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 2000 грн, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними.
Граничний строк кредитування кожного договору становив 1 рік.
Уклавши кредитні договори, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання.
Сторони домовились, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі – «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки – фіксована.
Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки).
Кредитний договір №2106663599281 від 07 березня 2021 року позичальник ОСОБА_1 підписав електронним підписом – одноразовим ідентифікатором V 5, а кредитний договір №2106661657719 від 07 березня 2021 року підписаний позичальником електронним підписом – одноразовим ідентифікатором J 3.
Також відповідач підписав електронним підписом паспорти споживчого кредиту, графік платежів.
ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу грошові кошти, про що свідчить повідомлення АТ «Акцент –Банк» від 23 січня 2026 року № 20.1.0.0.0/7-20260120/0124, відповідно до якого, на картку № НОМЕР_1 емітовану на ім`я ОСОБА_1 , 07 березня 2021 року перераховані кошти в сумі 2000 грн номер документу 653942_1_1105259.128, а також кошти в сумі 2000 грн номер документу 654205_1_1105531.128
01 грудня 2021 року укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 2106661657719 та № 2106663599281.
10 січня 2023 року на підставі договору № 10-01/2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 2106661657719 та № 2106663599281.
Звертаючись з позовом, ТОВ «Колект Центр» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеними з ОСОБА_1 кредитними договорами від 07 березня 2021 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості, нарахованої станом на 30 листопада 2021 року (дату, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал»), в загальному розмірі 65 092,80 грн, в тому числі заборгованість за кредитним договором № 2106661657719 – 32 546,40 грн, з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2000 грн;
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 30546,40 грн. 
Заборгованість за кредитним договором №2106663599281 – 32 546,40 грн, з яких:
-заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2000 грн;
-заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 30546,40 грн. 
Нарахування процентів проведено первісним кредитором протягом періоду, що не перевищує 1 рік, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Представник відповідача в суді першої інстанції заперечував проти позову, зазначав, що під час перебування на військовій службі відповідач отримав контузію, тому не пам`ятає чи підписував кредитні договори №2106661657719 та №2106663599281. Ставив під сумнів укладання електронних договорів, перерахування коштів на рахунок позичальника, наявність заборгованості, її розмір та відступлення права вимоги за договором факторингу. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що договори № 2106661657719 та № 2106663599281 було укладено 07 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі.
Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, а саме, що кредитні договори 07 березня 2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» і таке не спростовано відповідачем та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачу, апеляційний суд вважає доведеним факт його укладання. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції.
Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
Згідно наявних у справі доказів, 01 грудня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 2106661657719 та № 2106663599281.
10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі - до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з договорів № 2106661657719 та № 2106663599281 від 07 березня 2021 року.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за договорами № 2106661657719 та № 2106663599281 від 07 березня 2021 року.
Отже, позивач, як кредитор у зобов`язанні, має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.2.2.2 договорів про надання фінансових послуг від 07 березня 2021 року позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість.
ОСОБА_1 , в суді першої інстанції отримання ним у розпорядження грошових коштів, нараховану позивачем заборгованість не спростовував.
За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення на користь ТОВ «Коллект Центр» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у заявленому позивачем розмірі. 
Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені Верховним Судом у справі №758/14925/23 від 04 лютого 2026 року, а також відсутність в матеріалах справи доказів укладення спірних кредитних договорів, є безпідставними. 
В матеріалах даної справи наявні і судом першої інстанції були досліджені кредитні договори в яких міститься електронний підпис кредитора та ОСОБА_1 , як позичальника, паспорти споживчого кредиту з електронними підписами кредитодавця та позичальника, банківська виписка про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 07березня 2021 року по 14 березня 2021 року, з якої вбачається, що на картку останнього № НОМЕР_1 , 07 березня 2021 року було перераховані кошти в сумі 2000 грн. номер документу 653942_1_1105259.128, а також кошти в сумі 2000 грн. номер документу 654205_1_1105531.128 (т. 1 а.с. 16-21, 23-28, 238-252).
Вказані докази були витребувані судом за клопотанням позивача, обставини доведеності укладання вказаних договорів в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, перерахування коштів, відповідач в суді першої інстанції не спростував та ставив під сумнів жоден з цих доказів та окремо не наводив доводів щодо їх незаконності. Клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі не заявляв.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, є безпідставними, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи та відповідно до ч.ч.2,3 ст. 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Іваховим Володимиром Володимировичем, залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2026 року без змін.
Відновити дію рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2026 року, зупиненого на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 08.06.2026 р.