ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 761/43548/21
провадження № 61-10214св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Сенс Банк», Державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний Артем Володимирович, ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року під головуванням судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду 
від 17 червня 2024 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, визнання недійсними електронних торгів, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила:
- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14655, вчинений 
09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (лот № 332215), а саме належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 , які були проведені 13 березня 2019 року Державним підприємством «Сетам», а також протокол проведення електронних торгів № 392519, акт від 19 березня 2019 року приватного виконавця Пишного А. В. про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46306753 від 04 квітня 2019 року квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- скасувати запис від 04 квітня 2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О. А. про право власності № 31024549 квартири 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- скасувати свідоцтво про право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер 2724, яке було видане 04 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Василенко О. А.;
- припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;
- поновити запис про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
2. Позовні вимоги мотивувала тим, що 23 березня 2007 року вона уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКІБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», банк) кредитний договір 
№ 400/16/07-ПІ за умовами якого отримала кредит у сумі 140 000 доларів США, строком повернення до 22 березня 2022 року.
3. 23 березня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором сторони уклали договір іпотеки за умовами якого позивач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру 
АДРЕСА_1 .
4. 21 грудня 2018 року вона отримала від приватного виконавця Пишного А. В. лист з постановою від 30 листопада 2018 року про опис та арешт зазначеної квартири. Зі змісту вказаної постанови, позивач дізналась про вчинення виконавчого напису яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки.
5. Позивач вважає, що виконавчий напис № 14655 вчинений приватним нотаріусом Чуловським В. А. від 09 жовтня 2018 року щодо звернення стягнення на спірну квартиру є таким, що не підлягає виконанню на тій підставі, що на момент вчинення виконавчого напису на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 761/40918/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 400/16/07-Пі, який був укладеним 23 березня 2007 року в сумі 2 037 804,92 грн, а тому заборгованість не була безспірною, оскільки в розрахунку заборгованості не відображені суми, які сплачувались позивачем на погашення заборгованості; розрахунок заборгованості, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису вчинений за період 
з 15 жовтня 2012 року по 27 лютого 2018 року, що значно перевищує трирічний строк з моменту виникнення права вимоги, передбаченої чинним законодавством. Нотаріусу не було надано для вчинення виконавчого напису оригінал кредитного договору, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, тощо, позивач не отримувала вимогу стягувача, не передбачено вчинення виконавчого напису на договорі, який не є нотаріально посвідченим.
6. Як зазначає позивач, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», квартира використовується позивачем та її дітьми як місце постійного проживання.
7. В позовній заяві позивач зазначає, що заявка на реалізацію арештованого майна не відповідала вимогам Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року 
№ 2831/15, оскільки відсутній дозвіл органу опіки та піклування або відповідне рішення суду про передачу нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.
8. Проведення торгів з реалізації квартири було здійснене без ознайомлення ОСОБА_1 з експертною оцінкою виставленого на торги майна, що була проведена з порушеннями та не відображала дійсну (ринкову) вартість майна, оскільки його вартість була суттєво занижена, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості оскаржити оцінку та зазнав збитків.
9. Позивач зазначає, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права є похідними від позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання прилюдних торгів недійсними.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
10. Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 14 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовив.
11. Київський апеляційний суд постановою від 17 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
від 14 грудня 2023 року залишив без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року без змін.
12. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказував, що підстави для задоволення позову відсутні, адже не встановлено порушень діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису. Суди також не встановили порушень, які могли вплинути на результат торгів, а тому не вбачали підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.
13. Оскільки суди вважали, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсними результатів електронних торгів вони також не вбачали підстав для задоволення похідних позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
14. У поданій у липні 2024 року до Верховного Суду касаційній скарзі 
представник ОСОБА_1 адвокатка Кіфа І. О. просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
15. Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
16. Представник заявника вважає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 01 липня 2015 року у справі №6-396цс15, від 27 січня 
2016 року у справі № 6-1055цс15, постановах Верховного Суду від 10 листопада 
2021 року у справі № 758/14854/20, від 18 березня 2021 року у справі № 164/1145/20 від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, від 18 квітня 2019 року у справі № 914/1955/17.
17. Зауважує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 частини першої 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в розрізі питання щодо застосування даної норми при врегулюванні правовідносин, пов`язаних з забезпеченням кредитів в іноземній валюті у випадку, коли такі кредити оформлювались в іноземній валюті, але під час дії вказаної норми відбулась зміна валюти з іноземної на гривню з погіршенням стану боржника.
18. Касаційна скарга містить посилання про те, що на момент вчинення виконавчого напису на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 761/40918/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 400/16/07-Пі в сумі 
2 037 804,92 грн, однак ухвала про залишення позову без розгляду була постановлена судом лише 21 травня 2019 року. 
19. У період з 2007 року по 2012 рік ОСОБА_1 вносила щомісячні платежі у валюті - долари США. Вказана інформація підтверджується довідкою виданою банком, проте ця інформація взагалі не відображена у довідці станом 
на 22 серпня 2018 року № 04.22-07/9715, яка надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Так у цій довідці в рахунок погашення заборгованості за період з 23 березня 2007 року по 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 перераховувала суми в період з 12 грудня 2012 року по 20 липня 2018 року, проте дана інформація не є правильною. В обґрунтування позовної заяви та на підтвердження існування спору про розмір заборгованості позивач надала довідку від 02 квітня 2019 року № 04.22-08/96-1752 щодо перерахованих сум в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. Відповідно до цієї довідки нею здійснювалась низка платежів по сплаті боргу за кредитом та сплати відсотків за кредитом у період з 10 квітня 
2007 року по 01 жовтня 2012 року та після 22 серпня 2018 року по 27 березня 
2019 року.
20. 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» підписали додаткову угоду до кредитного договору згідно з якою сторони погодили, що позичальник здійснює повернення заборгованості за договором в розмірі 1 792 467, 35 грн не пізніше 27 лютого 2022 року. Не зважаючи на існування цієї угоди, ПАТ «Укрсоцбанк» без жодного повідомлення ОСОБА_1 звернулося до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису.
21. Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 400/16/07-Пі не був нотаріально посвідченим, а отже за ним не могло бути здійснене стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.
22. Касаційна скарга містить довід про те, що наданий відповідачем список згрупованих відправлень рекомендованих листів не є належним доказом надіслання копії вимоги про усунення порушень, вимоги про добровільне виселення, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 914/1955/17. Зауважує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги цю правову позицію, зазначивши, що вона може застосовуватись виключно до процесуальних документів.
23. Арґументом касаційної скарги також є те, що здійснення позивачем реєстрації дітей у спірній квартирі було правомірним, адже за іпотечним договором вона не брала на себе такого обов`язку. Зауважувала також на те, що державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі 
№ 718/482/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 2-2661/10, від 18 березня 2021 року у справі № 164/1145/20.
24. Вважає, що оцінка була проведена з порушеннями, вартість квартири є втричі заниженою від вартості предмета іпотеки, яка встановлена за згодою сторін у договорі. Оцінювач не перебував фізично всередині квартирі при здійсненні збору матеріалів для проведення оцінки, про перешкоди перевірки технічного стану оцінюваного майна в звіті не вказано.
25. Вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Договором про внесення змін сторони дійшли згоди змінити валюту кредиту на гривню, однак позивач в результаті переведення суми кредиту в національну валюту не отримала зменшення кредитного навантаження, а навпаки її становище тільки погіршилось на неї продовжував розповсюджуватись означений закон.
26. Касаційна скарга також містить довід про те, що приватний виконавець порушив право позивача бути ознайомленою з результатами оцінки майна у строки, передбачені частинами третьою-п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
27. У поданому у серпні 2024 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А. В. адвокат Воробйов О. В. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, покликаючись на необґрунтованість її доводів.
28. Зауважує, що судами встановлено, що нотаріусу було надано усі необхідні документи, які передбачені чинним на той момент законодавством, у тому числі нотаріально посвідчений договір, як це передбачено Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріусу був наданий список згрупованих поштових відправлень листів та копію розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджує направлення вимоги про усунення порушень зобов`язання на адресу позивача.
29. Вважає твердження представника позивача про відсутність факту існування безспірної заборгованості помилковими, адже позивач не надала до суду жодних доказів, які підтвердили відсутність заборгованості на момент вчинення виконавчого напису та/або розрахунків з відповідними доказами, які б свідчили про зменшення заборгованості.
30. Спірна квартира не використовувалась як місце постійного проживання позивача та її дітей, а зобов`язання було визначене у гривні, а не іноземній валюті, а тому приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до цих правовідносин не застосовні.
Рух справи в суді касаційної інстанції
31. Верховний Суд ухвалою від 29 липня 2024 року відкрив провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Києва.
32. Справа № 761/43548/21 надійшла до Верховного Суду 14 серпня 2024 року.
33. Верховний Суд ухвалою від 26 березня 2026 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
34.  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 
2002 року набула право власності на квартиру  
АДРЕСА_2 . 23 березня 2007 року АКІБ «Укрсоцбанк» (правонаступниками якого є ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс-Банк») та ОСОБА_1 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 400/16/07-ПІ за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 140 000 доларів США строком повернення до 22 березня 
2022 року.
36. На забезпечення зобов`язань позичальника щодо повернення суми кредиту, 
23 березня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір 
№ 26/і-13 за умовами якого в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 . Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. та зареєстрований в реєстрі за № 1004д.
37. Договором про внесення змін від 15 жовтня 2012 року № 1 до договору кредиту від 23 березня 2007 року № 400/16/07-ПІ сторони змінили валюту кредиту та перевели суму кредиту 123 662 доларів США разом із нарахованими процентами в сумі 
55 183,84 доларів США у гривню за курсом 8,155 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 
1 458 487,83 грн. Додаткова угода підписана позивачем, що свідчить про її згоду з викладеними умовами.
38. 27 лютого 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до кредитного договору від 23 березня 2007 року № 400/16/07-Пі, за умовами якої ОСОБА_1 мала сплатити заборгованість за кредитним договором у сумі 
1 792 467,35 грн не пізніше 27 лютого 2022 року щомісячними платежами по 
37 343,07 грн.
39. Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала власні зобов`язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 23 березня 2007 року № 400/16/07-ПІ ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. із заявою про вчинення виконавчого напису.
40. До заяви про вчинення виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» надав: іпотечний договір від 23 березня 2007 року; копію кредитного договору від 23 березня 2007 року із додатковими угодами, засвідчену стягувачем копію письмової вимоги 
від 30 серпня 2018 року про усунення порушення виконання зобов`язання; копію розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника -довідку станом на 22 серпня 2018 року про сплачені суми ОСОБА_1 за кредитним договором та розрахунок заборгованості за кредитним договором (а. с. 58-62, том 2); документи представника стягувача за довіреністю.
41. 09 жовтня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис зареєстрований за № 14655 за яким запропонував звернути стягнення на квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 
34,9 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2002 року та передане в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору від 23 березня 2007 року № 26/І-13.
42. Також у виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав, за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки запропоновано задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 01 червня 2016 року по 22 серпня 2018 року, а саме: заборгованості за кредитом - 1 779 156,29 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 27,75 грн, загальна сума заборгованості - 1 779 184,04 грн.
43. Постановою від 15 листопада 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А. В. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису.
44. 16 листопада 2018 року на адресу квартири 
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 була направлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження, конверт повернувся без вручення - «За закінченням встановленого строку зберігання».
45. Постановою від 30 листопада 2018 року приватний виконавець описав та наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
46. 22 грудня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А. В. подав до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.
47. Електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_1 відбулись 13 березня 2019 року та їх переможцем був визнаний 
ОСОБА_2 , який придбав квартиру за 1 268 160 грн.
48. 19 березня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А. В. склав акт про реалізацію предмета іпотеки.
49. 04 квітня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О. А. видав свідоцтво в якому посвідчив, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира 
АДРЕСА_1 , яка придбана ним за 1 268 160 грн. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за 
№ 2724.
50. 04 квітня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва 
№ 2724, яке було видане 04 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О. А., номер запису про право власності 31024549, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46306753.
51. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А. В. постановою від 04 квітня 2019 року на підставі пункту 15 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 14655, який був виданий 09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Чуловським В. А.
Позиція Верховного Суду 
52. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
53. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
54. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
55. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
56. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
57. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
58. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
59. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
60. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
61. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
62. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
63. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
64. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
65. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.
66. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України 
від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
67. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
68. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.
69. Судами встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 жовтня 2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі 
№ 826/20084/14.
70. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений за період з 01 червня 
2016 року по 22 серпня 2018 року. Виконавчий напис вчинено на нотаріально посвідченому договорі від 23 березня 2007 року, кошти за умовами кредитного договору надавались строком до 22 березня 2022 року.
71. Як одну із підстав звернення з позовом ОСОБА_1 зазначила, що сума заборгованості не є безспірною. Аналогічні за змістом арґументи містила апеляційна скарга, на вказану обставину представник позивача вказувала також і в касаційній скарзі. При зверненні до суду з позовом позивач також зазначала, що вона не визнає розмір заборгованості зазначений у виконавчому написі.
72. Колегія суддів відхиляє цей арґумент касаційної скарги з огляду на таке.
73. Суди обох попередніх інстанцій здійснили аналіз означеного доводу та вказали, що позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження існування спору щодо суми заборгованості, не надала доказів належного виконання зобов`язань за договором кредиту.
74. Суди вказали, що з копії розрахунку заборгованості за кредитом, який був наданий відповідачем із заявою про вчинення виконавчого напису вбачається, що позичальник не виконав належним чином власні зобов`язання, заборгованість не сплатила.
75. З матеріалів справи відомо та суди встановили, що 27 лютого 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору кредиту за умовами якої позивач мала сплатити заборгованість за кредитним договором в сумі 1 792 467,35 грн не пізніше 27 лютого 2022 року щомісячними платежами по 
37 343,07 грн. Пунктом 3 цієї додаткової угоди визначено, що сторони з дати її укладення позичальник ( ОСОБА_1 ) здійснює повернення заборгованості за договором у розмірі 1 792 467,35 грн.
76. Апеляційний суд надав оцінку поданій позивачем копії довідки від 02 квітня 
2019 року про сплачені кошти за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 23 березня 2007 року № 400/16/07-ПІ та вказав, що ОСОБА_1 припинила виконувати власні зобов`язання щодо сплати тіла кредиту та відсотків з липня 2010 року. Після конвертації 15 жовтня 2012 року кредитної заборгованості у гривню, позивач також не кожен місяць виконувала власні зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та відсотків.
77. Апеляційний суд зауважив, що він позбавлений можливості з вказаної довідки встановити розмір заборгованості станом на момент вчинення виконавчого напису, а також позивач не надала суду доказів, що станом на момент вчинення виконавчого напису заборгованість за поточними платежами була відсутня.
78. Крім того, апеляційний суд зауважив, що при розгляді апеляційної скарги, в судовому засіданні ОСОБА_1 , на запитання суду щодо обізнаності про наслідки невиконання додаткової угоди повідомила, що вона обізнана про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання умов угоди.
79. Колегія суддів відхиляє довід касаційної скарги з посиланням на те, що в обґрунтування позовної заяви та на підтвердження існування спору про розмір заборгованості позивач надала довідку від 02 квітня 2019 року № 04.22-08/96-1752 щодо перерахованих сум в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, адже відповідно до цієї довідки нею здійснювалась низка платежів по сплаті боргу за кредитом та сплати відсотків за кредитом у період з 10 квітня 2007 року 
по 01 жовтня 2012 року та після 22 серпня 2018 року по 27 березня 2019 року у зв`язку із таким.
80. Зі змісту виконавчого напису відомо, що заборгованість у сумі 1 779 184,04 грн утворилась за період з 01 червня 2016 року по 22 серпня 2018 року.
81. Із наданої приватному нотаріусу довідки про перераховані на користь банка ОСОБА_1 сум відомо, що станом на 22 серпня 2018 року після укладення 27 лютого 2018 року додаткової угоди до договору кредиту на користь відповідача 20 липня 2018 року була сплачена сума коштів у розмірі 12 940,27 грн.
82. Аналогічні суми відображені у довідці, яка була надана банком під час звернення за вчиненням виконавчого напису нотаріусом (від 22 серпня 2018 року) та довідці від 02 квітня 2019 року № 04.22-08/96-1752 на яку покликається позивач.
83. Враховуючи ту обставину, що у період з дня укладення додаткової угоди до кредитного договору від 27 лютого 2018 року, якою сторони погодили, що 
ОСОБА_1 винна банку 1 792 467,35 грн по дату обрахунку банком заборгованості - 22 серпня 2018 року позивач 20 липня 2018 року сплатила 12 940,27 грн, а виконавчим написом було стягнуто 1 779 184,04 грн заборгованості, яка утворилась за період з 01 червня 2016 року по 22 серпня 2018 року, довід касаційної скарги про те, що заборгованість не носить безспірний характер не заслуговує на увагу.
84. Колегія суддів зазначає, що долучена до матеріалів справи довідка 
від 02 квітня 2019 року № 04.22-08/96-1752 також містить інші суми, сплачені після 22 серпня 2018 року, перерахування позивачем банку цих сум на правильність висновків судів не впливає, адже виконавчим написом була стягнута заборгованість, яка утворилась станом на 22 серпня 2018 року.
85. Доводи про те, що стягнута виконавчим написом сума не має безспірного характеру з посиланням на перебування у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів відхиляє також, адже суди правильно надали оцінку тій обставині, що ухвалою суду від 21 травня 2019 року вказана позовна заява була залишена без розгляду за заявою представника позивача від 22 березня 2018 року, тобто на підставі заяви, яка була подана після укладення між сторонами додаткової угоди до кредитного договору від 27 лютого 2018 року за змістом якої ОСОБА_1 взяла на себе обов`язок повернути заборгованість за кредитом в розмірі 1 792 467,35 грн.
86. Апеляційний суд правильно зауважив, що представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду ще до вчинення виконавчого напису, а тому, не може вважатись, що на той час існував спір щодо суми заборгованості, враховуючи що додатковою угодою від 27 лютого 2018 року сума заборгованості вже була узгоджена.
87. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам собою цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі 
№ 523/18972/20).
88. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
89. Так, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить певну умову вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
90. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
91. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
92. Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.
93. Близька за змістом правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.
94. З огляду на викладене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги в частині спірності суми заборгованості, яка була стягнута на підставі виконавчого напису.
95. Під час звернення до суду ОСОБА_1 вказувала, що вона не отримувала вимогу про усунення порушень, аналогічні доводи були викладені в апеляційній та касаційній скаргах.
96. Суди встановили, що вимога про усунення порушень зобов`язання 
від 30 серпня 2018 року була надіслана позивачу за адресою: 
АДРЕСА_3 , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів № 2694 та копією розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку.
97. Апеляційний суд зауважив, що таке направлення повідомлення вважається зробленим належним чином у відповідності до положень п. 6.2 іпотечного договору.
98. Проте погодитись із такими висновками судів колегія суддів не може з огляду на таке.
99. Апеляційний суд вказав, що нотаріусу був наданий список згрупованих поштових відправлень листів № 2694 та копія розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджує направлення вимоги про усунення порушень зобов`язання від 30 серпня 2018 року № 5362 на адресу апелянта.
100. Однак відповідно до п. 6.2 укладеного між сторонами 23 березня 2007 року договору іпотеки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.
101.  Натомість, під час розгляду справи суди не встановили обставини отримання направленого листа, який містить вимоги про усунення порушень, відділенням поштового зв`язку позивача, а отже відсутні підстави вважати, що почався відраховуватись 30-денний строк для усунення порушень, зазначених у направленому повідомленні.
102. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 641/7258/20, а тому доводи касаційної скарги в цій частині колегія суддів вважає прийнятними.
103. Враховуючи, що до матеріалів справи саме позивачем долучені копії документів, які стали підставою для винесення нотаріусом виконавчого напису, однак суди належним чином завірених копій документів на підставі яких вчинений виконавчий напис не витребували, колегія суддів не може перевірити правильність висновків судів про належне виконання банком п. 6.2 укладеного між сторонами 
23 березня 2007 року договору іпотеки.
104. За таких обставин суди аргументи позивача по суті не перевірили та зробили передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав не надіслання позивачу вимоги, а тому оскаржені рішення у цій частині належить скасувати, а справу у зазначеній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
105. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
106.  Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові 
від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18) та від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), і вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
107. Крім того, права позивачки можуть бути захищені шляхом відшкодування завданої їй шкоди (частина третя статті 386 ЦК України). Відповідачами за таким позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна (див. пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі 
№ 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20)).
108. Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 грудня 2025 року у справі № 754/19298/21.
109. За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
110. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження).
111. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника торгів та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством.
112. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу, або не випливає з їхньої суті.
113. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів.
114. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
115. За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
116. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
117. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)..
118. В позовній заяві, апеляційній та касаційній скаргах позивач зазначала, що заявка на реалізацію арештованого майна не відповідала вимогам Порядку реалізації арештованого майна, адже був відсутній дозвіл органу опіки та піклування або відповідне рішення суду про передачу нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.
119. Суди встановили, що ОСОБА_1 має двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сини на момент вчинення виконавчого напису були неповнолітніми та з 04 березня 2008 року (після укладення договору іпотеки) зареєстровані у спірній квартирі. 05 квітня 
2023 року ОСОБА_1 та її сини були зняті із зареєстрованого місця проживання за заявою нового власника квартири - ОСОБА_2 .
120. Отже суди встановили, що у спірній квартирі на час укладення договору іпотеки була зареєстрована лише іпотекодавець з 09 липня 2002 року, а неповнолітні діти на час його укладення не мали права користування вказаною квартирою. ОСОБА_1 не зверталася за згодою до органу опіки та піклування та не повідомляла кредитора про реєстрацію дітей у спірній квартирі.
121. Суди також встановили, що у п.1.6.4.1 договору іпотеки зазначено, що предмет іпотеки перебуває в оренді (наймі) у фізичної особи - ОСОБА_5 згідно з договором найму квартири, який був укладений з іпотекодавцем 21 серпня 2006 року; у п. 1.6.7 договору вказано, що за місцезнаходженням предмета іпотеки не зареєстровані (не прописані) та не проживають малолітні або неповнолітні особи; також іпотекодавець запевнила та вказала у п. 1.6.6 договору, що вона не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не проживає однією сім`єю з будь-яким чоловіком без реєстрації шлюбу в розумінні статті 74 СК України.
122. Таким чином, правильно встановивши, що на момент передачі квартири в іпотеку позивач разом з дітьми не використовувала вказану квартиру як місце проживання, діти були зареєстровані у ній 04 березня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки, позивач не надала доказів, що діти дійсно проживають у переданій в іпотеку квартирі постійно, колегія судів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для визнання торгів недійсними з цієї підстави.
123. Суди також встановили, що доказом відсутності згоди іпотекодержателя є лист АТ «Укрсоцбанк», за яким останній не надавав дозволу зареєструвати дітей. Вказаний лист долучений до матеріалів виконавчого провадження.
124. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15). Цей висновок зводиться зокрема до того, що сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.
125. Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 201/18443/17 виклав правовий висновок про те, що дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний на момент укладення правочину, а не на момент реалізації такого майна з електронних торгів.
126. Отже позивач діяла усупереч умов укладеного нею договору іпотеки та недобросовісно, ускладнюючи звернення стягнення на предмет іпотеки та з порушенням пункту 2.1.4. іпотечного договору.
127. Щодо доводів касаційної скарги про те, що позивач не була ознайомлена з результатами оцінки майна, а його вартість є заниженою колегія суддів зазначає таке.
128. З матеріалів справи відомо, що постановою від 10 грудня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний А. В. призначив суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості спірної квартири. Відповідно до складеного суб`єктом оціночної діяльності висновку, ринкова вартість квартири становить 1 585 200 грн.
129. Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі 
№ 821/197/18/4440/16, від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц).
130. Апеляційний суд зауважив, що позивач не скористалася своїм правом оскарження проведеної оцінки майна, а тому, враховуючи те, що дії приватного виконавця щодо визначення оцінки нерухомого майна не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів у цій справі недійсними, виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації нерухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів, колегія суддів вважає цей арґумент касаційної скарги таким, що не заслуговує на увагу.
131. Довід касаційної скарги про те, що на спірні правовідносини поширюється дія приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів відхиляє, адже суди правильно встановили, що спірна квартира не використовується позивачем та її дітьми, як місце постійного проживання, крім того спірна квартира була набута ОСОБА_1 у власність 08 лютого 2002 року, тобто таке нерухоме житлове майно придбавалося не за кредитні кошти.
132. Крім того суди ґрунтовно зауважили, що відповідно до акта огляду заставного майна від 24 жовтня 2018 року представником АТ «Укрсоцбанк» був здійснений огляд квартири, яким встановлено, що квартира здається в оренду. Вказаний акт наявний в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1. Актом від 30 листопада 
2018 року (який наявний в матеріалах виконавчого провадження) виходом приватного виконавця було встановлено, що позивач (зі слів сусідів) у квартирі не проживає.
133. Верховний Суд вважає необґрунтованим також і довід касаційної скарги про те, що договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 400/16/07-Пі не був нотаріально посвідченим, а отже за ним не могло бути здійснене стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, адже виконавчий напис був вчинений у зв`язку із реалізацією банком свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору від 23 березня 2007 року № 26/І-13, який був нотаріально посвідчений.
134. Колегія суддів також відхиляє довід касаційної скарги з приводу того, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 1 частини першої 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в розрізі питання щодо застосування даної норми при врегулювання правовідносин пов`язаних з забезпеченням кредитів в іноземній валюті у випадку, коли такі кредити оформлювались в іноземній валюті, але під час дії вказаної норми відбулась зміна валюти з іноземної на гривню з погіршенням стану боржника, оскільки Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/8401/17 відхилив доводи касаційної скарги, що суди не врахували дію мораторію на примусове стягнення майна громадян, адже відбулась зміна валюти зобов`язання.
135. Також у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 629/2299/18 Верховний Суд виснував, що якщо під час виконання зобов`язань за домовленістю сторін відбулася зміна умови кредитного договору шляхом зміни валюти кредитування, що відповідає принципу свободи договору, це означає, що сторони кредитного договору врегулювали свої зобов`язальні відносини на власний розсуд, змінивши валюту заборгованості з іноземної валюти на гривню.
136. З огляду на зазначене та керуючись загальноправовим принципом правової визначеності і такими принципами цивільного права, як свобода договору, справедливість, добросовісність і розумність, слід дійти висновку, що у разі визначення заборгованості позичальника за кредитним договором в гривні, обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо примусового відчуження майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, до таких правовідносин не застосовуються.
137. За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в решті позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
138. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення частково ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
139. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржені рішення у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 14655, який був вчинений приватним нотаріусом Чуловським В. А. від 09 жовтня 2018 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 - скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
140. В решті оскаржені судові рішення слід залишити без змін.
Щодо судових витрат 
141. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
142. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - скасувати та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
3. В решті рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року залишити без змін.
4. З моменту ухвалення постанови касаційного суду рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року в скасованій частині втрачають законну силу.
5. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров