ПОСТАНОВА   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2026 року 
м. Київ 
справа № 144/95/21
провадження № 61-12612св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М. 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою та заборону вчиняти певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» (далі - ТОВ «Теплик-Агро», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою та заборону вчиняти певні дії.
Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2017 року між ТОВ «Теплик-Агро» та  ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,1391 га, кадастровий номер 0523781800:02:000:0074, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, строком на 10 років.
У березні 2020 року відповідач без погодження з товариством встановив межі земельної ділянки в натурі та здійснив комплекс агротехнічних робіт по обробці вказаної земельної ділянки, зокрема 18 березня 2020 року здійснив оранку.
Зазначені обставини були виявлені працівниками товариства та складено акт від 18 березня 2020 року, відповідно до якого на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи - боронування трактором «МТЗ» без державного номера.
Товариство зверталося до Теплицького відділення поліції Бершадського відділу поліції головного управління поліції у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке 10 квітня 
2020 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 
під № 12020020280000108.
На неодноразові вимоги не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою відповідач не реагував та продовжував здійснювати її обробку.
З урахуванням викладеного ТОВ «Теплик-Агро» просило суд: 
- усунути перешкоди у користуванні ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою, кадастровий номер 0523781800:02:000:0074, площею 2,1391 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити вільний доступ товариству до цієї земельної ділянки; 
- заборонити  ОСОБА_1 проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці на період дії договору оренди.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року у складі судді Бондарук О. П. позов ТОВ «Теплик-Агро» задоволено. 
Усунуто перешкоди у користуванні на правах оренди ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074, які чиняться ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання його забезпечити вільний доступ ТОВ «Теплик-Агро» до земельної ділянки з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074, площею 2,1391 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборонити ОСОБА_1 (або за його наймом іншим особам) проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці на період дії договору оренди, який укладений 16 лютого 2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплик-Агро» 2 270 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є орендарем спірної земельної ділянки, тобто титульним її володільцем згідно з договором оренди, тому відповідно до норм статті 27, частини другої статті 152 ЗК України має право на звернення до суду з позовом про усунення перешкод 
у користуванні земельною ділянкою, навіть від власника цієї земельної ділянки для захисту свого майнового права.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність посилань представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту свого порушеного права.
На момент звернення позивача до суду договір оренди є чинним, угода про його розірвання не укладалася, в судовому порядку цей договір не розривався і не визнавався недійсним, а відповідач, як власник земельної ділянки, якою на законних підставах користувався позивач, чинить перешкоди в користуванні орендованою земельною ділянкою. Пунктом 30 договору оренди земельної ділянки від 16 лютого 2017 року передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. 
Суд першої інстанції зазначив про те, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт чинення відповідачем йому перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 
2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року скасовано й ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ТОВ «Теплик-Агро» відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Теплик-Агро» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що апеляційний суд не прийняв до уваги акт від 18 березня 2020 року, оскільки його складено працівниками ТОВ «Теплик-Агро» підпорядкованими директору товариства, без залучення працівників органів місцевого самоврядування (районної державної адміністрації), правоохоронних органів, зокрема, працівників поліції (дільничного інспектора), інших уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, односельців тощо.
Крім того, вказаним актом не зафіксовано, чию саме земельну ділянку обробляв відповідач, де саме, якими конкретними діями та яким чином створювалися перешкоди позивачу.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач чинив та продовжує чинити перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою.
ТОВ «Теплик-Агро» не доведено, що воно вчиняло будь-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачем в позасудовому порядку (зокрема, направляло вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою), як і не надано таких до суду апеляційної інстанції.
У справі відсутні докази звернення ТОВ «Теплик-Агро» до відповідних державних установ щодо фіксації та перевірки правомірності дій ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2023 року ТОВ «Теплик-Агро» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Теплик-Агро» на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник вказує на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палити Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, 
від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц та постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 126/1439/17, від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, від 14 липня 2021 року у справі № 921/260/19, 
від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21.
Касаційна скарга мотивована тим, що само по собі звернення товариства до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та заперечення щодо його задоволення відповідачем свідчить про наявність відповідних перешкод. 
Крім того, позивачем надано докази звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення протиправних дій щодо обробки спірної земельної ділянки відповідачем. 
Апеляційний суд безпідставно не врахував акт від 18 березня 2020 року, згідно з яким на спірній земельній ділянці ОСОБА_1 здійснювалися сільськогосподарські роботи, лише з тих підстав, що зазначений акт складений працівниками ТОВ «Теплик-Агро».
Відповідач не заперечував факт того, що він самостійно здійснює обробку спірної земельної ділянки, на підтвердження чого надавав докази. 
Отже, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
16 лютого 2017 року між ТОВ «Теплик-Агро» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,1391 га, кадастровий номер 0523781800:02:000:0074, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, строком на 10 років.
Право оренди за позивачем зареєстроване 04 березня 2017 року № 19376210.
Відповідно до акта ТОВ «Теплик-Агро» від 18 березня 2020 року складеного комісією у складі: ОСОБА_3 , Сокуренка В. М. та Анченка Р. В., 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи - боронування трактором 
«МТЗ» без державного номера.
19 березня 2020 року директор ТОВ «Теплик-Агро» звернувся до Теплицького відділення поліції Бершадського відділу поліції головного управління поліції у Вінницькій області щодо факту чинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074.
10 квітня 2020 року відомості про указане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020020280000108.
Постановою начальника слідчого відділу Теплицького відділення поліції Бершадського відділу поліції головного управління поліції у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого 
статтею 365 КК України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК, Законом України «Про оренду землі».
Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Земельна ділянка може передаватися у найм разом із насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Тож під час укладення договору оренди землі до орендаря переходить право володіти і користуватися об`єктом власності, а право розпоряджатися зберігається за власником.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
У статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку (стаття 35 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною четвертою статті 124 ЗК передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Стаття 125 ЗК України визначає, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. 
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), дата укладення та строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частини перша та друга статті 15 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до першого речення частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 право оренди земельної ділянки є речовим і без державної реєстрації такого права немає правових підстав для користування відповідною земельною ділянкою. Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту цього права можуть бути такими, що притаманні речовим правам. Так, орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.
Судом установлено, що 04 березня 2017 року за позивачем зареєстровано право оренди № 19376210 спірної земельної ділянки за договором оренди 
від 16 лютого 2017 року, укладеним між ТОВ «Теплик-Агро» та ОСОБА_1 .
Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, 
від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).
Статтею 152 ЗК України, передбачено, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
У позивача право оренди земельної ділянки закінчується лише у 2027 році. Власник спірної земельної ділянки - відповідач  ОСОБА_1 не заявляв вимог ні про розірвання договору оренди з ТОВ «Теплик-Агро», ні про визнання його недійсним. Відповідних судових рішень відповідачем не надано, тому підстави для того, щоб вважати такий договір неукладеним, недійсним чи нечинним відсутні.
Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі 
№ 466/1058/15-ц зазначено, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням 
законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, вказуючи про те, що позивачем не доведено факт чинення відповідачем перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою й заперечення відповідачем щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що сам відповідач не заперечував факт того, що він самостійно здійснює обробку спірної земельної ділянки, на підтвердження чого надавав докази.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору,дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушення права володіння та користування орендарем земельною ділянкою у період дії договору оренди підтверджується належними та допустимими доказами та не заперечується  ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порушення прав позивача підтверджується актом ТОВ «Теплик-Агро» від 18 березня 2020 року, згідно з яким 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074 виявлено, що жителем 
с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи - боронування трактором «МТЗ» без державного номера. Також зазначені обставини підтверджуються зверненням директора ТОВ «Теплик-Агро» до Теплицького відділення поліції Бершадського відділу поліції головного управління поліції у Вінницькій області щодо факту чинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0523781800:02:000:0074.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивача, як орендаря, шляхом усунення йому перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою.
За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, 
а рішення суду першої інстанцій - залишенню в силі.
Щодо розподілу судових витрат
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду із залишенням у силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, то позивачу необхідно компенсувати судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання касаційної скарги.
У суді касаційної інстанції позивач сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4 540,00 грн.
Отже, з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплик-Агро» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» задовольнити.
Постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року скасувати, рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року залишити в силі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп. судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко
Судді С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. В. Пророк
І. М. Фаловська