ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.06.2026	Справа № 910/4192/26	
Суддя Н.Б. Плотницька, розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" (67667, Одеська область, Одеський район, селище Хлібодарське, вулиця Маяцька Дорога, будинок 16)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13 офіс 4)
про стягнення 87 655 грн 90 коп.
Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
10.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" про стягнення 87 655 грн 90 коп.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про надання послуг від 18.03.2024 № 02/03.2024 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 85 000 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 1 040 грн 90 коп. 3 % річних та 1 615 грн 00 коп. інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 відкрито провадження у справі № 910/4192/26, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
23.04.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява щодо реєстрації електронного кабінету.
05.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Суд, розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні, відмовляє в його задоволенні з огляду на те, що з урахування ціни позову та предмету доказування у справі, дана справа є малозначною.
05.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання.
05.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла зустрічна позовна заява.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2026 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" про стягнення 200 000 грн 00 коп., та додані до неї матеріали повернуто без розгляду.
21.05.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача.
21.05.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява щодо повторного надсилання відповідачем відзиву на позовну заяву.
21.05.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
29.05.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.
16.06.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час розгляду справи суду не надано.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" (далі по тексту - виконавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" (далі по тексту - замовник, відповідач у справі) було укладено договір про надання послуг № 02/03.2024 від 18.03.2024 (далі по тексту - договір) в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису сторін.
Відповідно до умов пункту 1.1 розділу 1 договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з: 
1.1.1 проведення оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, гідротехнічних споруд хвостового господарства і оборотного водопостачання АТ «Марганецький ГЗК» в зв`язку зі зміною технології виробництва після введення в експлуатацію об`єкту УМС, що належить до 2 категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» 2059-VIII від 23 травня 2017 року згідно:
11) інші види діяльності: 11.3 шламонакопичувачі, хвостосховища; 
що визначено в Додатку №1 до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.
Загальна вартість послуг за договором становить 240 000 грн 00 коп., у тому числі сума ПДВ 40 000 грн 00 коп. (пункт 3.1 договору).
Пункти 3.3 та 3.4 договору № 02/03.2024 встановлюють, що оплата вартості послуг здійснюється після отримання замовником примірника належним чином підписаного сторонами оригіналу договору у такому порядку: передоплата 50% вартості договору, наступні 50% загальної вартості договору по факту прийняття замовником наданих послуг - з дня завантаження звіту з ОВД та підписання останнього акту приймання - передачі наданих Послуг протягом 15 банківських днів. Всі суми, що підлягають сплаті за цим договором, здійснюються в національній валюті України, в безготівковій формі на банківські рахунки сторін, що зазначені у цьому договорі.
Виконавець виконав свої зобов`язання за договором № 02/03.2024 у повному обсязі.
Так, на підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" було складено :
акт № 13 від 31.10.2024 про виконанні роботи : Проведення оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, гідротехнічних споруд хвостового господарства і оборотного водопостачання АТ «Марганецький ГЗК» в зв`язку зі зміною технології виробництва після введення в експлуатацію об`єкту УМС, що належить до 2 категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» 2059-VIII від 23.05. 2017 на суму 120 000 грн 00 коп.; податкова накладна № 10 від 24.07.2024 на суму 120 000 грн та квитанція про її реєстрацію від 12.08.2024 №9230895316;
акт № 10 від 08.04.2025 про виконанні роботи : Проведення оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, гідротехнічних споруд хвостового господарства і оборотного водопостачання АТ «Марганецький ГЗК» в зв`язку зі зміною технології виробництва після введення в експлуатацію об`єкту УМС, що належить до 2 категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» 2059-VIII від 23.05. 2017 на суму 60 000 грн.; рахунок № 23 від 08.04.2025 на суму 60 000 грн; податкова накладна № 10 від 08.04.2025 на суму 60 000 грн та квитанція про її реєстрацію від 09.04.2025 № 9092764872;
акт № 22 від 20.08.2025 про виконанні роботи : Проведення оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, гідротехнічних споруд хвостового господарства і оборотного водопостачання АТ «Марганецький ГЗК» в зв`язку зі зміною технології виробництва після введення в експлуатацію об`єкту УМС, що належить до 2 категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» 2059-VIII від 23.05. 2017 на суму 60 000 грн.; рахунок № 30 від 20.08.2025 на суму 60 000 грн; податкова накладна № 24 від 20.08.2025 на суму 60 000 грн та квитанція про її реєстрацію від 20.08.2025 № 9251638166.
Вказані документи були отриманні та підписані відповідачем без зауважень, про що свідчать електронні підписи на актах.
Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" послуг за договором на загальну суму 240 000 грн., що вказує на повне виконання з боку виконавця своїх зобов`язань за договором.
Згідно пунктів 2.2.2, 2.2.3 договору замовник зобов`язаний вчасно та у повному обсязі здійснювати оплату вартості належним чином наданих виконавцем і прийнятих замовником послуг у порядку, передбаченому цим договором. При необхідності сприяти виконавцю у наданні послуг. Приймати надані послуги відповідно до умов цього договору і в разі виявлення допущених відхилень від умов договору або інших недоліків наданих послуг заявити про них виконавцю.
Однак замовником зобов`язання по договору виконано не в повному обсязі, а саме: на виконання грошових зобов`язань за договором відповідачем сплачено 155 000 грн, про що свідчать платіжні інструкції № 31 від 27.07.2024 на суму 120 000 грн.; № 109 від 13.08.2025 на суму 15 000 грн.; № 117 від 04.09.2025 на суму 20 000 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 85 000 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем, за період прострочення, нараховано 1 040 грн 90 коп. 3 % річних та 1 615 грн 00 коп. інфляційних втрат.
Заперечуючи проти заявленого позову відповідач не заперечує самого факту надання послуг, разом з тим наголошує на тому, що затримка платежу відбулась через систематичну помилку у первинних документах складених позивачем - актах, а тому вважає, що відповідно до пунктів 4.4, 4.6 договору він прямо звільняється від відповідальності за таку затримку.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Внаслідок укладення договору про надання послуг № 02/03.2024 від 18.03.2024 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 2.2.1 договору замовник зобов`язаний вчасно та у повному обсязі здійснювати оплату вартості належним чином наданих виконавцем і прийнятих замовником послуг у порядку, передбаченому цим договором.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна вартість послуг по цьому договору становить 240 000 грн у тому числі ПДВ 40 000 грн.
Відповідно до пункту 5.1 договору фактом, що підтверджує передачу виконавцем та приймання замовником наданих у повному обсязі послуг за цим договором, є підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, який датується останнім днем надання послуг. Акт складається виконавцем в 2 (двох) оригінальних примірниках, які мають бути підписані, скріплені печаткою виконавця та надані замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання.
Як вбачається із матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" на виконання умов договору склав та надіслав Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" на підпис акт №13 від 31.10.2024 про виконання послуг на суму 120 000 грн, акт №10 від 08.04.2025 про виконання послуг на суму 60 000 грн та акт №22 від 20.08.2025 про виконання послуг на суму 60 000 грн.
Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що замовник зобов`язаний приймати надані послуги відповідно до умов цього договору і в разі виявлення допущених відхилень від умов договору або інших недоліків наданих послуг заявити про них виконавцю.
Із пункту 5.2 договору вбачається, що замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати одержання від виконавця відповідного акту, підписати його або направити виконавцю письмову відмову від прийняття наданих послуг та підписання акту, із зазначенням переліку зауважень та виявлених недоліків у наданих послугах та/або викладенням обставин, які унеможливлюють підписання акту.
Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" акт №13 від 31.10.2024 підписано 12.01.2025, акт №10 від 08.04.2025 та акт №22 від 20.08.2025 підписано 21.10.2025. При підписанні вказаних актів замовник не вказав жодних зауважень до якості виконаних послуг чи до оформлення документів.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач у відзиві зазначає, що недоліки при складанні актів, зокрема, невірна вказівка на дату та номер договору, відповідачем виявлено після підписання актів. Однак, на підтвердження письмових звернень відповідача, щодо факту виявлення таких недоліків, до позивача суду не надано жодних доказів. Натомість, копії актів, що долучені до матеріалів справи у своїх реквізитах містять вірну назву та дату договору - № 02/03.2024 від 18.03.2024.
Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до 3.3 договору оплата вартості послуг здійснюється після отримання замовником примірника належим чином підписаного сторонами оригіналу договору у такому порядку: передоплата 50% вартості договору, наступні 50% загальної вартості договору по факту прийняття замовником наданих послуг - з дня завантаження звіту з ОВД та підписання останнього акту приймання - передачі наданих послуг протягом 15 банківських днів.
Як вбачається із матеріалів справи 27.07.2024 замовник здійснив передоплату 50% вартості договору на суму 120 000 грн. 
Однак, не зважаючи, на підписання Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" акту №10 від 08.04.2025 та акту №22 від 20.08.2025 обумовлені договором послуги оплачені лише частково, а саме: 13.08.2025 - на суму 15 000 грн та 04.09.2025 - на суму 20 000 грн.
При здійсненні такої оплати відповідач не повідомив позивача про причини часткової оплати виконаних послух та в подальшому не здійснив повної їх оплати.
Враховуючи викладене, доводи, наведені відповідачем у письмовому відзиві та запереченнях не спростовують факту надання позивачем послуг, їх фактичного прийняття відповідачем - 21.10.2025 та права позивача на отримання плати за надані послуги.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (що діяв на момент укладення договірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до пункту 2.3.1 виконавець має право вимагати від замовника оплатити послуги, надані відповідно до умов цього договору належним чином та у визначені строки
Стаття 610 Цивільного кодексу України, передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати вартості послуг за договором про надання послуг № 02/03.2024 від 18.03.2024, та факту наявності заборгованості за отримані послуги у розмірі 85 000 грн 00 коп., вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку з неналежним виконання зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 615 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 040 грн 90 коп. 3 % річних, нарахованих за період часу з 12.11.2025 по 09.04.2026.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (що діяв на момент укладення договірних відносин) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до пункту 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання цього договору сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, що передбачені чинним законодавством України та цим договором.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі несвоєчасної або неповної оплати послуг відповідно до п. 3.3. цього договору замовник несе відповідальність, передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України.
З урахуванням приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені, штрафу, процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних судом встановлено, що розмір інфляційних втрат та 3 % річних, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного позивачем періоду прострочення, відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства, умовам договору та є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 615 грн 00 коп. інфляційних втрат та 1 040 грн 90 коп. 3 % річних підлягають задоволенню за розрахунком позивача.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, а також враховуючи те, що строк виконання зобов`язання з оплати послуг настав, доказів сплати вартості послуг за договором на суму 85 000 грн 00 коп. матеріали справи не містять та суду не надано, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЮІС" (01011, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 13 офіс 4, ідентифікаційний код 43050877) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоменеджмент Групп" (67667, Одеська область, Одеський район, селище Хлібодарське, вулиця Маяцька Дорога, будинок 16, ідентифікаційний код 41655832) 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. заборгованість, 1 040 (одну тисячу сорок) грн 90 коп. 3 % річних; 1 615 (одну тисячу шістсот п`ятнадцять) грн 00 коп. інфляційних втрат та 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька