ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 480/2161/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2026, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, повний текст складено 29.01.26 по справі № 480/2161/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі- ГУ ПФУ в Хмельницькій області, пенсійний орган), в якій просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928 про відмову в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 згідно з свідоцтвом від 09.01.1985, періоду навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994 згідно з атестатом від 24.06.1994 № 8210 та від 24.06.1994 № 8343, періоду роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988 з 01.08.1989 по 15.04.1993 згідно з довідками від 25.01.2024 № 3 та № 4, періоду роботи з 01.07.2024 по 30.09.2024, до пільгового стажу періоду роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004 згідно з пільговою довідкою від 14.02.3024 № 2237 та призначенні пенсії;
зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 згідно з свідоцтвом від 09.01.1985, періоду навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994 згідно з атестатом від 24.06.1994 № 8210 та від 24.06.1994 № 8343, періоду роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 згідно з довідками від 25.01.2024 № 3 та № 4, періоду роботи з 01.07.2024 по 30.09.2024, до пільгового стажу періоду роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004 згідно з пільговою довідкою від 14.02.3024 № 2237та призначити пенсію за віком з 16.10.2024.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 16.10.2024 він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням відповідача було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Також цим рішенням до страхового стажу позивача не було зараховано періоди його навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 та з 01.09.1993 по 24.06.1994, періоди роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 та з 01.07.2024 по 30.09.2024, а до пільгового стажу не було зараховано період його роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004. Позивач не погоджується з даним рішенням, тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 та з 01.09.1993 по 24.06.1994, періоди роботи з 13.02.1985 по 02.06.1986, з 03.06.1988 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 та з 01.07.2024 по 30.09.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.10.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області суму судового збору у розмірі 1 211.20 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 16.10.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон України № 1058-IV). Страховий стаж становить 22 роки 5 місяців 18 днів, пільговий стаж - 8 років 1 місяць 3 дні.
Вказує, що в матеріалах електронної пенсійної справи відсутнє особисте повідомлення позивача про неодержання пенсій від органів пенсійного забезпечення Республіки Білорусь. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу: періоду навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 згідно з свідоцтвом від 09.01.1985 та з 01.09.1993 по 24.06.1994, оскільки зазначене по батькові заявника (російською - Иосиф.) не відповідає паспортним даним заявника (російською - ОСОБА_2 ); періоди роботи з 13.02.1985 по 02.06.1986, з 03.06.1988 по 10.08.1989 та з 01.08.1989 по 15.04.1993 згідно з довідками від 25.01.2024 № 3 та № 4, періоду навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994 згідно з атестатом від 24.06.1994 № 8210, оскільки Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, укладену в м. Київ 14.12.1995 та ратифіковану Законом України від 22.11.1996 № 546/96-ВР, денонсовано; періоду роботи з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки роботу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків. Окрім того, хибним є висновок суд першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу період роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004 згідно з пільговою довідкою від 14.02.2024 № 37, виданою за результатами акту перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсій, оскільки актом від 02.02.2024 № 1800-1004-1882 не підтверджується повна зайнятість заявника у виробництві сільськогосподарської продукції (підприємство не надало документів про перевірку для підтвердження). Щодо зобов`язання суду першої інстанції зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 та з 01.09.1993 по 24.06.1994, періоди роботи з 13.02.1985 по 02.06.1986, з 03.06.1988 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 та з 01.07.2024 по 30.09.2024 та до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004, звертає увагу, що вищевказане зобов`язання суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 16.10.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
За результатами розгляду заяви позивача, 23.10.2024 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийняло рішення №184150012928 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.
При цьому у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить - 22 роки 5 місяців 18 днів, пільговий стаж становить 8 років 1 місяць 3 дні.
Також у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 згідно з свідоцтвом від 09.01.1985, оскільки зазначене по батькові заявника (російською - Иосиф.) не відповідає паспортним даним заявника (російською - ОСОБА_2 );
- періоди роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 згідно з довідками від 25.01.2024 № 3 та № 4, період навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994 згідно з атестатом від 24.06.1994 № 8210, оскільки Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, укладену в м. Київ 14.12.1995 та ратифіковану Законом України від 22.11.1996 № 546/96-ВР, денонсовано;
- період роботи з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки роботу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків).
Вказано, що для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985, необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу за денною формою, із зазначенням інформації про присвоєння кваліфікації чи здобуту спеціальність.
Крім того, за доданими документами до пільгового стажу не зараховано :
період роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004 згідно з пільговою довідкою віл 14.02.2024 № 37, виданою за результатами акта перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, поданих для призначення пенсій, оскільки актом від 02.02.2024 № 1800-1004-1/882 не підтверджується повна зайнятість заявника у виробництві сільськогосподарської продукції (підприємство не надало документів на перевірку для підтвердження).
Відповідачем визначено дату, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату - 27.04.2035 (згідно статті 26 Закону України № 1058-IV).
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985. Суд зазначив, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачала відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу. Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні/перерахунку пенсії позивача періодів її роботи, а також неврахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отримуваної позивачем в період, за який підприємством не сплачено страхові внески. Також суд зазначив, що направлена до органу Пенсійного фонду довідка від 14.02.2024 № 37 відповідає змісту, формі та вимогам, встановленим пунктом 20 Порядку № 637. Відтак, на думку суду, вказана довідка мала бути врахована відповідачем, разом з трудовою книжкою, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком. Також суд зауважує, що відповідальність за зберігання та передачу документів покладено на роботодавця, а не на працівника, тому ненадання на перевірку підприємством документів для підтвердження пільгового стажу, не є законною підставою для обмеження права позивача на соціальний захист. Щодо позовних вимог про призначення пенсії за віком з 16.10.2024, суд прийшов до висновку, що з урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч. 2 ст. 245 КАС України, а також дискреції органу Пенсійного фонду в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.10.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Погоджуюсь з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон України № 1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.
Водночас згідно з пунктом 3 частини другої статті 114 Закону України № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.
За змістом частини першої ст. 1 Закону України № 1058-IV термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч.ч. 2, 3ст. 24 Закону України № 1058-IV).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 № 22-1, (далі - Порядок № 22-1) зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
За змістом пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам... у разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 (додаток 5) ;
4) відомості про місце проживання особи.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. До заяви про призначення пенсії додаються документи відповідно до встановленого Переліку. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів органом, що призначає пенсію, визначеним за принципом екстериторіальності, приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). При цьому рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
До набрання чинності Законом України № 1058-IV стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон України № 1788-XII).
Згідно зі ст. 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 62 Закону України № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. п. 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.
Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України № 1788-XII.
Так, ч. 1 ст. 56 Закону України № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.
Відповідно до ст. 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (пункт 8 Порядку №637).
В період 1972-1991 років діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (далі - Положення № 590).
Згідно з підпунктами «з» та «і» пункту 109 Положення № 590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також: з) навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних, д.) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації; і) навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах тощо), партійних школах, радпартшколах, школах профруху, на робітфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження періоду навчання позивача з 01.10.1984 по 09.01.1985 у Республіці Білорусь в учбовому комбінаті Лідського РПО учбовому пункті при сільськогосподарському технікумі за професією тракторист-машиніст 3 кл. до органу Пенсійного фонду надано свідоцтво від 09.01.1985.
Проте, ГУ ПФУ в Хмельницькій області оскаржуваним рішенням № 184150012928 до страхового стажу позивачу не було зараховано період навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 згідно з свідоцтвом від 09.01.1985, оскільки зазначене по батькові заявника (російською - Иосиф.) не відповідає паспортним даним заявника (російською - ОСОБА_2 ).
Суд зауважує, що тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у свідоцтві від 09.01.1985 не може перекладатись на позивача. У свою чергу неналежний порядок заповнення свідоцтва, а саме щодо скорочення по батькові позивача (російською - Иосиф., ОСОБА_3 ), з вини адміністрації навчального закладу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Так, у свідоцтві від 09.01.1985 вірно зазначено прізвище та ім`я позивача, період навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985, професія тракторист - машиніст, зазначене свідоцтво скріплено печаткою та в ньому міститься підпис голови кваліфікаційної комісії.
Тому, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 та періоду навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до запису № 1 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 позивача з 13.02.1985 прийнято в члени колгоспу ім Чапаєва. У записі № 2 зазначено про службу в рядах Радянської армії, а згідно з записом № 3 позивач з 10.08.1988 вибув із членів колгоспу.
Згідно з довідкою про період роботи, служби від 25.01.2024 № 4, виданою Комунальним сільськогосподарським унітарним підприємством «Ваверка – Агро» (Республіка Білорусь) позивач 13.02.1985 був прийнятий трактористом в колгосп ім. Чапаєва та в члени колгоспу наказом від 13.02.1985 № 2 та 10.08.1988 був звільнений відповідно до наказу від 10.08.1988 № 8.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач з 01.08.1989 по 15.04.1993 працював трактористом та був членом колгоспу «Рассвет» (мовою оригіналу) (записи № 5, № 6).
Згідно з довідкою про період роботи, служби від 25.01.2024 № 3, виданою Комунальним сільськогосподарським унітарним підприємством «Ваверка – Агро» (Республіка Білорусь) позивач був прийнятий 01.08.1989 трактористом в колгосп ім. Жданова та в члени колгоспу протоколом від 31.07.1989 № 7 та 15.04.1993 був звільнений відповідно до протоколу від 28.04.1993 № 4.
Відповідно до атестату від 24.06.1994 № 8210 позивач з 01.09.1993 вступив та 24.06.1994 закінчив професійно-технічне училище № 1 м. Орши, Вітебської області Республіки Білорусь.
Згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право), відповідач зарахував до страхового стажу позивача період строкової військової служби з 03.06.1986 по 02.06.1988.
Разом з тим, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928 до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 13.02.1985 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 згідно з довідками від 25.01.2024 № 3 та № 4, період навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994 згідно з атестатом від 24.06.1994 № 8210, з тієї підстави, що Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, укладену в м. Київ 14.12.1995 та ратифіковану Законом України від 22.11.1996 №546/96-ВР, денонсовано.
Колегія суддів звертає увагу, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області в оскаржуваному рішенні взагалі не відображено інформацію про записи у трудовій книжці, які підтверджують спірний період роботи позивача, та не обґрунтовано їх неврахування при призначенні пенсії на підставі даних трудової книжки.
Щодо зазначеної у рішенні підстави відмови у зарахуванні спірного страхового стажу слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент трудової діяльності позивача, було передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачалося, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).
Отже, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.
Наведені положення вказаних міжнародних угод передбачають правило про те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Тож Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Приписами пункту «в» частини другої статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про міжнародні договори України», припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» зафіксовано факт виходу України з Угоди.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.
У свою чергу, Угода між Урядом України та урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена 14.12.1995 в м. Києві, передбачала, що при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію. Угода припинила свою дію для України 23.12.2023.
З огляду на вищезазначені часові рамки дії та припинення дії міжнародного договору суд доходить висновку про те, що денонсація вказаних Угод означає припинення передбачених ними зобов`язань для сторін цих Угод лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.
Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі.
Працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення в Україні.
За наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачала відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.
При цьому суд вважає необхідним відмітити, що згідно з розрахунком страхового стажу позивача, відповідач зарахував до його страхового стажу період строкової військової служби з 03.06.1986 по 02.06.1988, а отже, в межах спірних правовідносин підлягають зарахуванню лише період роботи з 13.02.1985 по 02.06.1986, з 03.06.1988 по 10.08.1988 та з 01.08.1989 по 15.04.1993, а також періоди навчання з 01.09.1993 по 24.06.1994.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2024 по 30.09.2004, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 позивач з 09.03.2022 був прийнятий на роботу трактористом - машиністом с/г виробництва в Державне підприємство «Дослідне господарство «Пархомівське» інституту овочевництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України (запис № 38).
Згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право), відповідач зарахував до страхового стажу лише частину періоду роботи позивача трактористом - машиністом с/г виробництва в Державне підприємство «Дослідне господарство «Пархомівське» інституту овочевництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України, а саме з 09.03.2022 по 30.06.2024.
Оскаржуваним рішенням від 23.10.2024 ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 184150012928 до страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 01.07.2024 по 30.09.2024, оскільки роботу не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків).
Колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 20 Закону України № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Разом з тим відповідно до статті 106 Закону України № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.09.2019 по справі № 489/2283/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17, від 11.10.2023 по справі № 340/1454/21.
Суд зазначає, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Верховний Суд у постанові від 20.01.2026 у справі № 460/6126/24 зазначив, що позбавлення позивача соціальної захищеності та пенсійного стажу у зв`язку з невиконанням підприємством обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України, суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Наявність чи відсутність сплати страхових внесків роботодавцем не спростовує самого факту виконання позивачем трудових обов`язків.
Отже, оскільки обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладено саме на підприємство (роботодавця), суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи трактористом - машиністом с/г виробництва в Державному підприємстві «Дослідне господарство «Пархомівське» інституту овочевництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України з 01.07.2024 по 30.09.2024.
Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 18.08.1998 по 18.08.2004, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача з 18.08.1998 зараховано до Іванівської дослідно-селекційної станції трактористом (запис № 7), а з 18.08.2004 позивача звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (запис № 8).
Як вже зазначалося, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно з довідкою від 14.02.2024 № 37 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою Іванівською дослідно-селекційною станцією Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України Яцевич В.Й. працював повний робочий день в Іванівській дослідно-селекційній станції із за період з 18.08.1998 по 18.08.2004 виконував роботу тракториста-машиніста і безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, інших підприємствах сільського господарства на протязі повного польового періоду в рослинництві за професією, посадою тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва код КП 8331.2 за період з 18.08.1998 по 18.08.2004. Вказана довідка видана на підставі наказів від 31.07.1998 № 12 та від 18.08.2004 № 35.
Втім, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928 до пільгового стажу не зараховано період роботи з 18.08.1998 по 18.08.2004 згідно з пільговою довідкою від 14.02.2024 № 37, оскільки актом від 02.02.2024 № 1800-1004-1/882 не підтверджується повна зайнятість заявника у виробництві сільськогосподарської продукції (підприємство не надало документів на перевірку для підтвердження).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що направлена до органу Пенсійного фонду довідка від 14.02.2024 № 37 відповідає змісту, формі та вимогам, встановленим пунктом 20 Порядку № 637.
Відтак, на думку суду, вказана довідка мала бути врахована відповідачем, разом з трудовою книжкою, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком.
Також колегія суддів зауважує, що відповідальність за зберігання та передачу документів покладено на роботодавця, а не на працівника, тому ненадання на перевірку підприємством документів для підтвердження пільгового стажу, не є законною підставою для обмеження права позивача на соціальний захист.
Отже, позивач має право на зарахування до пільгового стажу періоду його роботи трактористом-машиністом в Іванівській дослідно-селекційній станції з 18.08.1998 по 18.08.2004.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задовольнити позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 23.10.2024 № 184150012928 та зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.10.1984 по 09.01.1985 та з 01.09.1993 по 24.06.1994, періоди роботи з 13.02.1985 по 02.06.1986, з 03.06.1988 по 10.08.1988, з 01.08.1989 по 15.04.1993 та з 01.07.2024 по 30.09.2024, а також зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 18.08.1998 по 18.08.2004.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.10.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції. Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржене.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 по справі № 480/2161/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко